Справа № 480/212/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 р. Справа № 480/212/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2025, (головуючий суддя І інстанції: А.І. Сидорук) по справі № 480/212/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Сумській області № 07 від 04.12.2023;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до стажу державної служби позивачу період проходження строкової військової служби з 10.05.1981 до 12.05.1983; зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області перевести з 28.11.2023 позивача на пенсію за віком, відповідно до ст. 37 Закону України ''Про державну службу'' від 16.12.1993, згідно заяви від 28.11.2023.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 04.12.2023 № 07.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди проходження військової служби з 10.05.1981 до 12.05.1983.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву від 28.11.2023 ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань, 1211,20 грн. витрат по сплаті судового збору.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області не погодившись із рішенням суду в частині задоволення позову, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову .

Апеляційна скарга мотивована тим, що ГУ ПФУ в Сумській області, за відсутності у нього матеріалів пенсійної справи, позбавлене можливості відновити порушене право позивача шляхом прийняття відповідного рішення.

До того ж, пенсійним органом правомірно не зараховано до стажу державної служби позивача період проходження військової служби.

Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не погодившись із судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його ухвалення судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на та, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві не є належним відповідачем по справі, оскільки не приймав жодного рішення щодо позивача.

Позивач подав відзив, в якому просила залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення без змін, оскільки вважає дане рішення суду в цій частині законним та обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримував пенсію за віком на підставі норм ЗУ ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування''.

28.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу".

За принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.

Рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області від від 04.12.2023 № 07 відмовлено в переведенні на пенсію згідно ЗУ Про державну службу.

Підставою відмови визначено недостатність стажу державної служби. Станом на 01.05.2016 стаж державної служби позивача складає 8 років 2 місяці 13 днів. До стажу державної служби не зараховано період проходження позивачем строкової військової служби, оскільки відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2016 № 229, відсутні підстави для зарахування даного періоду .

Не погодившись із зазначеними діями пенсійного органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є протиправним, відповідачем безпідставно не зараховано до стажу позивача період проходження ним військової служби.

Отже, суд , обираючи спосіб захисту порушеного права позивача зобов`язав ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди проходження військової служби з 10.05.1981 до 12.05.1983 та повторно розглянути заяву від 28.11.2023 ОСОБА_1 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "№ 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 за № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Вказаними положеннями передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, а також жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 28 Закону № 1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби станом на 01.05.2016.

Аналогічні правові висновки міститься також у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 500/1404/23 (адміністративне провадження № К/990/43320/23).

Судом установлено, що відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII, відповідач зазначив про відсутність у позивача необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016, не врахувавши період проходження ним військової служби.

Разом із тим згідно з абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' № 2011-ХІІ час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з п. 6 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

До стажу державної служби включається також час строкової військової служби (абз. 5 п. 3 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1994 № 283 у первісній редакції).

До стажу державної служби включається також час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях (абз. 5 п. 3 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 03.05.1994 № 283 в редакції Постанови КМУ від 05.11.1999 № 2044).

Отже, період проходження особами військової служби, в тому числі в СРСР, зараховується до стажу державної служби.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Згідно з п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі також Інструкція № 58).

Згідно з п. 1.1. Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції № 58).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.3 Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (п. 2.4. Інструкції № 58).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 за № 162, та діяла станом на дату заповнення трудової книжки позивача.

Інструкція № 162 чітко визначала коло осіб, які уповноважені вносити записи до трудової книжки. До таких осіб належить керівник підприємства або спеціально уповноважена ним особа. Позивач як особа, на яку не покладено обов`язків щодо організації ведення обліку, зберігання і видачі трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для незарахування пенсійним органом страхового стажу і, як наслідок, для обмеження права позивача на належне пенсійне забезпечення. На працівника не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці; працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

З огляду на викладене суд зазначає, що трудова книжка - це основний документ про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, уточнюючі довідки з трудовим договором надаються заявником у тому випадку, коли відсутня трудова книжка з підтвердженням необхідного стажу.

В даному випадку в матеріалах справи наявна копія трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 09.01.1981, яка підтверджує, що у період з 10.05.1981 до 12.05.1983 позивач проходив строкову військову службу у збройних силах.

Указані обставини підтверджені також записами військового квитка позивача НОМЕР_2 .

Враховуючи те, що у спірному рішенні позивачу відмовлено у переведенні на пенсію державного службовця у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби незважаючи на те, що у період з 10.05.1981 до 12.05.1983 позивач проходив строкову військову службу у збройних силах, яка повинна зараховуватися до стажу державної служби, то суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 04.12.2023 № 07.

Щодо доводів апеляційних скарг про належного відповідача у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримує пенсію за віком на підставі норм ЗУ ''Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування'', що не заперечується сторонами, звернувся за місцем проживанням до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію за віком, а саме на підставі ЗУ ''Про державну службу'', яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Сумській області.

Рішенням від 04.12.2023 № 07 ГУ Пенсійного фонду України у Сумській області позивачу відмовлено в у переведенні, а саме з підстав відсутності необхідного стажу державної служби.

Судом першої інстанції вказане рішення пенсійного органу скасовано, як протиправне. Покладаючи обов`язок здійснити зарахування до стажу позивача періоди проходження військової служби з 10.05.1981 до 12.05.1983 та повторний розгляд заяви позивача від 28.11.2023 та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду на Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Положеннями п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить, що з урахуванням принципу екстериторіальності призначення пенсії у випадку скасування судом рішення про відмову в її призначенні має здійснюватися саме тим територіальним органом Пенсійного фонду України, якого було уповноважено розглядати подану особою заяву вперше.

До компетенції ж органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи (у спірному випадку Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві) належить здійснення виплати пенсії після її призначення органом, який розглядає відповідну заяву.

Колегія суддів зазначає, що органом, що призначає пенсію позивачу за принципом екстериторіальності є ГУ ПФУ в Сумській області .

Відтак, у спірному випадку обов`язок щодо зарахування до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди проходження військової служби з 10.05.1981 до 12.05.1983 та повторного розгляду заяву від 28.11.2023 та прийняття рішення, з урахуванням висновків суду має бути покладено саме на Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області як орган, який прийняв протиправне рішення про відмову.

З огляду на зазначене судове рішення в частині покладення обов`язку на ГУ ПФУ в Сумській області є правильним.

Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в м. Києві щодо неналежного відповідача, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судовим рішенням не покладено жодних обов`язків на відповдіча.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 по справі № 480/212/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський