Справа № 420/32277/24
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32277/24

Перша інстанція: суддя Хлімоненкова М.В.,

повний текст судового рішення

складено 11.03.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства Спайдер-Нет до Головного управління ДПС в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення реєстрації платника єдиного податку, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року Приватне підприємство Спайдер-Нет (далі ПП) звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі ДПС) та просило визнати протиправним та скасувати рішення ДПС №213/15-32-04-06-16 від 30.09.2024 року, у зв`язку із чим поновити з 30.06.2024 року реєстрацію ПП у якості платника єдиного податку.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуване рішення відповідача №213/15-32-04-06-16 від 30.09.2024 року, яким реєстрація підприємства у якості платника єдиного податку 3 групи із ставкою 5 відсотків без сплати ПДВ анулюється з 30.06.2024 року, є незаконним та таким, що суперечить нормам ПК України, прийняте на підставі акту перевірки, висновки якого зроблено внаслідок необґрунтованої заяви ДПС щодо здійснення підприємством видів діяльності, передбачених абз.8 ст.291.5.1 ПК України. На думку позивача, оскаржуване рішення є незаконним, оскільки за його текстом воно підлягає застосуванню з дати, що передує не тільки даті винесення оскаржуваного рішення, але й даті акту, на який як на підставу посилається оскаржуване рішення, тобто документу, який фіксував наявність (на думку ДПС) порушення ПКУ. Згідно п.5 ст.298.2.3. ПКУ, будь-яке рішення щодо скасування реєстрації платника податків у якості платника єдиного податку може набрати чинності не раніше першого числа наступного кварталу після виявлення невідповідності платника умовам спрощеної системи оподаткування.

Позивач зазначає, акт №28697/15-32-04-06/37350995 від 08.07.2024 було складено за наслідками проведення невстановленого виду контрольного заходу, що не відповідає вимогам ПК України щодо порядку та процедури проведення перевірок платників податків.

Єдиною підставою у відповідача для винесення оскаржуваного рішення була наявність заявленого підприємством коду КВЕД 61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку у картці підприємства у базі даних ДПС. При цьому, ані в оскаржуваному рішенні, ані в акті перевірки, не зазначено який саме вид діяльності, з тих що здійснює позивач, відповідно до підпункту 8 підпункту 291.5.1. пункту 291.5 статті 291 ПК України не дає право ПП перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Також, позивач у позовній заяві зауважує, що за приписами абз.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПКУ у галузі електронних комунікацій не можуть бути платниками єдиного податку лише деякі підприємства, що здійснюють: поштовий зв`язок; телефонний зв`язок (фіксований з проводовим та безпроводовим доступом, рухомий); діяльність з надання іншим особам послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.

Позивач наголошує, що підприємство послуг технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж не надає. Крім того, ПП не займається ні поштовим, ні телефонним зв`язком. Такий стан справ прямо підтверджується змістом абонентського договору підприємства, згідно до якого підприємством надаються абонентам послуги доступу до мережі Інтернет і, власне, за ці послуги підприємство отримує оплату.

Відтак, висновки акту перевірки є необґрунтованими, що свідчить про протиправність прийнятого на їх підставі рішення №213/15-32-04-06-16 від 30.09.2024 року.

Крім того, позивач вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням абзацу 1 пункту 299.11 статті 299 ПК України, оскільки відповідно до приписів ПК України, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп можливе не раніше першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року адміністративний позов ПП задоволено.

Визнано протиправним та скасовано прийняте ДПС рішення №213/15-32-04-06-16 від 30.09.2024 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи юридичної особи ПП.

Зобов`язано ДПС поновити реєстрацію ПП у якості платника єдиного податку з 30.06.2024.

Стягнуто на користь ПП за рахунок бюджетних асигнувань ДПС судові витрати в розмірі 3028 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ПП є юридичною особою, зареєстрованою в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом .

За даними Єдиного державного реєстру місцезнаходженням позивача є: 65082, Одеська обл., місто Одеса, Приморський район, вулиця Єлісаветинська, 21, видами діяльності підприємства позивача за КВЕД є: 61.10 - діяльність у сфері проводового зв`язку, 61.90 - інша діяльність у сфері електрозв`язку.

Позивач перебуває на обліку в ДПС (Приморська державна податкова інспекція), з 01.01.2016 року було зареєстроване платником єдиного податку третьої групи 5%.

Посадовою особою відповідача у приміщенні ДПС на підставі п.299.11 ст.299 ПК України проведено перевірку щодо порушення умов перебування платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5%, ПП на спрощеній системі оподаткування, результати якої оформлено актом №28697/15-32-04-06-37350995 від 08.07.2024 року.

Відповідно до названого акту №28697/15-32-04-06-37350995 від 08.07.2024 року, при перевірці використано інформацію, яка зберігається в базах даних інформації, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику та перевіркою встановлено, що платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 5% порушено умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме: здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання: КВЕД_61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку, оскільки платником порушено вимоги абз.8 п.п.291.5.1 п. 291.5 ст.291 ПК України.

У висновках акту перевірки зазначено, що відповідно до п.299.11 ст.299 ПКУ та встановлених порушень платником податків, згідно вимог абз.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ, буде проведено анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи за рішенням ДПС, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущеного порушення, та зазначено, що ПП має право обрати або перейти на спрощену систем оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення ДПС (п.299.11 ст.299 ПКУ).

30.09.2024 р. ДПС прийнято рішення №213/15-32-04-06-16 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ПП шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 30 червня 2024 року з підстав здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання (абз.5 пп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПКУ): КВЕД_61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку.

Вважаючи рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи оскаржене рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи, контролюючий орган не надав оцінки діяльності суб`єкта господарювання в межах відповідного класу КВЕД, тобто від чого безпосередньо залежить реалізація права позивача на застосування спрощеної системи оподаткування, а тому зазначене рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд першої інстанції вказав, що питання щодо визначення правомірності перебування ПП на спрощеній системі оподаткування не може бути предметом розгляду в рамках проведення камеральної перевірки, передбаченої ст.75 ПК України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Відповідно до п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні.

Згідно п.п.76.1, 76.2 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75.1 ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому, будь-якого окремого рішення для проведення цього виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

Чинним податковим законодавством визначений вичерпний перелік підстав та видів перевірок, які мають право призначати та проводити контролюючі органи, в розумінні ст.19 Конституції України.

Камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, а тому під час проведення камеральної перевірки немає правових підстав для визначення правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки останні перебувають поза межами цієї перевірки.

Матеріалами справи встановлено, що в акті перевірки стосовно ПП відсутні посилання на вид перевірки, водночас в акті зазначено, що при перевірці використано інформацію, яка зберігається в базах даних інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, що дає підстави суду дійти висновку, що суб`єктом владних повноважень проведено саме камеральну перевірку суб`єкта господарювання.

При цьому, зазначена обставина відповідачем не заперечується.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки, за результатами якої складено акт №28697/15-32-04-06/37350995 від 08.07.2024, з`ясовано питання, що не охоплюються предметом розгляду такого виду податкової перевірки у розумінні приписів ст.75 ПК України.

Відтак інформація, яка зібрана відповідачем щодо такого платника податку, не може слугувати підставою для прийняття рішення про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку.

Оцінюючи правомірність прийняття оскарженого позивачем рішення від 30.09.2024 р. №213/15-32-04-06-16, апеляційний виходить з наступного.

Відповідно до приписів п.п.291.2, 291.3 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених дією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп визначені пунктом 291.5 статті 291 ПК України.

Зокрема, відповідно до п.п.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Отже, законодавцем визначено підстави, за наявності яких суб`єкти господарювання не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи, а саме, які здійснюють діяльність з надання послуг: 1) поштового зв`язку; 2) телефонного зв`язку (фіксованого з проводним та безпроводним доступом, рухомого); 3) послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж.

01.01.2022 року набрав чинності Закон України Про електронні комунікації №1089-IX від 16.12.2020 року (далі Закон №1089-IX), який визначає правові та організаційні основи державної політики у сферах електронних комунікацій та радіочастотного спектра, а також права, обов`язки та відповідальність фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у відповідній діяльності або користуються електронними комунікаційними послугами.

Згідно п.70, 85, 87 ст.2 Закону №1089-IX у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- оператор електронних комунікацій (оператор) - суб`єкт господарювання, який володіє, здійснює експлуатацію та управління електронними комунікаційними мережами та/або пов`язаними засобами.

У разі постачання електронних комунікаційних мереж оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних мереж.

У разі постачання електронних комунікаційних послуг оператор вважається також постачальником електронних комунікаційних послуг;

- постачальник електронних комунікаційних мереж - суб`єкт господарювання, який надає послуги доступу до електронної комунікаційної мережі, що знаходиться в його володінні, та до пов`язаних з нею засобів, або з використанням віртуальних мереж;

- постачальник електронних комунікаційних послуг - суб`єкт господарювання, який фактично надає та/або має право надавати електронні комунікаційні послуги на власних мережах та/або на мережах інших постачальників електронних комунікаційних послуг.

Зі змісту наведених вище присів Закону №1089-IX слідує, що будь-який оператор електронних комунікацій може бути постачальником електронних комунікаційних мереж та/або послуг, але не кожен постачальник електронних комунікаційних послуг є оператором електронних комунікацій.

Згідно з п.104 ст.2 Закону №1089-IX регуляторний орган - центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку.

Відповідно до ст.1 Закону України Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку (далі НКЕК/регуляторний орган) є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.4 ч.3 ст.4 вказаного Закону регуляторний орган здійснює виконання своїх функцій шляхом, зокрема, надання офіційних узагальнених роз`яснень у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку. Узагальнені роз`яснення оприлюднюються на офіційному веб-сайті регуляторного органу.

03.04.2024 року НКЕК прийнято рішення №170 Про надання офіційного узагальненого роз`яснення щодо деяких питань визначення видів електронних комунікаційних послуг, який оприлюднено на офіційному веб-сайті регуляторного органу та на офіційному веб-сайті Верховної Ради України (zakon.rada.gov.ua).

В Офіційному узагальненому роз`ясненні регуляторним органом наведено види електронних комунікаційних послуг, які максимально відповідають видам діяльності, зазначеним у п.п. 8 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПКУ, а саме: 1) послуга міжособистісної електронної комунікації з використанням нумерації, Код послуги - IC. S1; 2) послуга технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж, Код послуги - OS. S1.

З матеріалів справи убачається, що підставою прийняття оскаржуваного рішення слугувала наявність у базах даних ДПС відомостей, що позивач здійснює вид економічної діяльності за кодом КВЕД 61.90 Інша діяльність у сфері електрозв`язку.

Разом з цим, відповідно до Класифікатору видів економічної діяльності 2010 року клас 61.90 включає:

1) надання спеціалізованих телекомунікаційних додатків, таких як супутниковий трекінг (визначення місцезнаходження через супутник), комунікаційна телеметрія (техніка вимірювання відстані), та експлуатацію радіолокаційних станцій;

2) експлуатацію супутникових терміналів функціонально пов`язаних з однією або більше наземними телекомунікаційними системами та здатними передавати й одержувати дані від супутникових систем;

3) надання доступу до мережі Інтернет через мережі, встановлені між клієнтами та Інтернет-провайдерами, що не належать або контролюють ISP, таких як комутований доступ до мережі Інтернет тощо;

4) надання телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет в загальнодоступних будівлях;

5) надання телекомунікаційних послуг за допомогою існуючих телекомунікаційних з`єднань; - передавання голосу в реальному часі через Інтернет-протокол (VOIP);

6) перепродаж телекомунікаційних послуг (наприклад, купівля та перепродаж ємності мережі без надання додаткових послуг).

При цьому, клас 61.90 не включає надання доступу до мережі Інтернет операторами телекомунікаційної інфраструктури.

Таким чином, вирішуючи справу в межах спірних правовідносин, положення ПК України необхідно застосовувати з урахуванням специфіки класифікації видів економічної діяльності (КВЕД), оскільки клас 61.90 охоплює широкий спектр діяльності, який включає надання спеціалізованих телекомунікаційних послуг, таких як супутниковий трекінг, комунікаційна телеметрія, VOIP, а також доступ до Інтернету через мережі, що не належать операторам телекомунікаційної інфраструктури.

Тобто, застосування позивачем спрощеної системи оподаткування можливе за умови, що види діяльності, які ним фактично здійснюються, не належать до переліку послуг, заборонених ПК України.

Втім, в оскаржуваному рішенні контролюючим органом не досліджено та не встановлено, який конкретний вид (види) економічної діяльності у межах класу 61.90 виконується ПП.

Колегія суддів акцентує увагу, що відсутність аналізу ДПС конкретних видів діяльності, що виконуються позивачем в межах класу 61.90, призвела до необґрунтованого обмеження його прав на застосування спрощеної системи оподаткування, яке пов`язане саме із дослідженням конкретних видів діяльності, що виконуються ним в межах класу 61.90.

Згідно ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Контролюючим органом не доведено, що ПП здійснювало саме ті види діяльності, які визначені п.291.5 ст.291 ПК України як несумісні зі спрощеною системою оподаткування, що в даному випадку є ключовим аспектом в межах спірних правовідносин.

Відповідно до п.56.21 ст.56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв недобросовісно та необґрунтовано, оскільки не надав оцінки діяльності суб`єкта господарювання в межах відповідного класу КВЕД, від чого залежить реалізація його права на застосування спрощеної системи оподаткування.

Отже, приймаючи до уваги усе вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про невмотивованість прийнятого ДПС рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку третьої групи, оскільки у спірному рішенні відсутні мотиви його прийняття в частині оцінки видів діяльності ПП в рамках відповідного класу КВЕД.

Крім того, з метою відновлення порушених прав позивача, судом правомірно зобов`язано відповідача поновити його реєстрацію платником єдиного податку саме з 30.06.2024 року шляхом включення до реєстру платників єдиного податку.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Федусик
Судді А.В. Бойко О.А. Шевчук