Справа № 420/19874/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

15 липня 2025 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Скупінська О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 23.06.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.02.2019 року по 26.05.2022 року включно відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення 4451 гривня 41 копійка в місяць за період з 11.02.2019 року по 26.05.2022 року включно у загальній сумі 175 748 гривень 64 копійки відповідно до норм абзацу 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що вона проходила військову службу у Державній прикордонній службі України, а саме:

- з 02.06.2015 року по 10.02.2019 року у військовій частині НОМЕР_4 ,

- з 11.02.2019 року по 26.04.2021 року у військовій частині НОМЕР_5 ,

- з 27.04.2021 року по 26.05.2022 року у військовій частині НОМЕР_2 .

26.05.2022 позивача відповідно до наказу від 26.05.2022 року №154-ОС звільнено з військової служби за сімейними обставинами. Проте позивачу у період проходження військової служби не у повному обсязі було виплачено індексацію грошового забезпечення. 28.02.2024 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 у справі №420/14952/22 військовою частиною НОМЕР_4 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.12.2015 по 28.02.2018 у загальній сумі 77757,51 грн, що підтверджується банківською випискою. 18.06.2025 на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.05.2025 у справі №420/14952/22 військовою частиною НОМЕР_4 виплачено позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій величині 4451,41 грн за період з 01.03.2018 по 10.02.2019, що підтверджується банківською випискою. При цьому при переводі позивача до військової частини НОМЕР_5 військовою частиною НОМЕР_4 було виписано грошовий атестат. Так в результаті протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_4 , яка полягала у невиплаті позивачу у період проходження служби індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій величині 4451,41 гривень в місяць в момент переводу позивача до військової частини НОМЕР_5 , першою не було записано в грошовий атестат щомісячну фіксовану індексацію-різницю, яка виплачується до наступного підвищення посадових окладів згідно рішення Уряду, внаслідок чого останньою не здійснювалась така виплата у період проходження військової служби. З аналогічних підстав виплату індексації-різниці не проводила військова частина НОМЕР_2 . Відповідно до розпорядження голови Державної прикордонної служби України від 03.03.2020 №Т/116-1743 виплата індексації грошового забезпечення за весь період військової служби у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною з якої звільняється військовослужбовець, тому вимоги заявлено за весь період військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Таким чином за підрахунками позивача за період з 11.02.2019 по 26.05.2022 сума недоплати індексації-різниці 4451,41 грн в місяць складає: 2861,62 грн. (за 18 днів лютого 2019 року) + (38 місяців х 4451,41 грн) + 3733,44 грн (за 26 днів травня 2022 року) = 175 748,64 грн.

Ухвалою судді від 26.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом суду позовної заяви в новій редакції з вимогами викладеними у відповідності до ч. 1 ст. 5 КАС України, в якій зазначити найменування відповідача та/або змісту позовних вимог до кожного з них, а також зазначити належне обгрунтування позовних вимог.

04.07.2025 до суду надійшло три заяви (вх. №ЕС/67832/25), в якій зазначили, що Відповідно до розпорядження голови Державної прикордонної служби України від 03.03.2020 року №Т/116-1743 виплата індексації грошового забезпечення за весь період військової служби у Державній прикордонній службі України проводиться військовою частиною з якої звільняється військовослужбовець, тому вимоги заявлено за весь період військової служби до військової частини НОМЕР_2 . Копії розпоряджень голови Державної прикордонної служби України щодо виплати індексації грошового забезпечення військовою частиною із якої звільняється військовослужбовець із військової служби додаються. Відтак у Державній прикордонній службі України на відміну від Збройних Сил України, Національної гвардії України і т.д. виплату індексації грошового забезпечення здійснює військова частина, яка звільняє військовослужбовця із військової служби, а не кожна військова частина у якій військовослужбовець проходив військову службу.

Ухвалою судді від 08.07.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

09.07.2025 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 надійшла заява (вх. №ЕС/70024/25), в якій просить залишити позовну заяву без розгляду, з підстав пропуску строку звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо отриманого клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Водночас частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинні на момент звільнення позивача з військової служби) було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Зважаючи на викладене, на спірні правовідносини розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Спірний період щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача, зазначений у позові за період з 11.02.2019 по 26.05.2022, тобто частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення до суду, не обмежувався.

Враховуючи викладене, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою в межах встановленого строку.

Керуючись ст. 122, 123, 240-243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви (вх. №ЕС/70024/25 від 09.07.2025) представника відповідача військової частини НОМЕР_2 про залишення позовної заяви без розгляду у справі №420/19874/25 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА