Справа № 607/10054/25
Суддя: Ломакін В. Є.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2025 Справа №607/10054/25 Провадження №2-а/607/471/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Ломакіна В.Є.,

при секретарі с/з Музиці А.Б.,

з участю представника позивача Татаринова М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №658 від 04 травня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №658 від 04 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17 000 гривень; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно сплачений штраф у розмірі 17 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчасно оновив свої військово-облікові дані та користується правом на відстрочку від мобілізації, оскільки є здобувачем третього рівня вищої освіти (аспірантури). Повістку про виклик у ТЦК, яку надіслано засобами поштового зв`язку, позивач не отримував. З цих підстав, ОСОБА_1 вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки правил військового обліку він не порушував, повістку не отримував, а звернувся в ТЦК, оскільки дізнався, що перебуває в розшуку.

Від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Стверджує, що оскаржена постанова є законною та обґрунтованою, матеріалами справи доведено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а саме, 01 травня 2025 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що в додатку Резерв+ при його оновленні було помічено повідомлення про порушення правил військового обліку. Під час звіряння військо-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також його було повідомлено про те, що він перебуває в розшуку згідно бази даних розшуку Тернопільського РУ поліції ГУ НП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за скоєння ним правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП через те, що у вказані терміни не прибув по повістці №2934247, з датою явки 19.10.2025 о 11:00, згенерованій в системі АІТС «Оберіг» та надісланої через Укрпошту. Будь яких підтверджуючих документів, які б засвідчували поважність неприбуття ОСОБА_1 у визначений строк до ТЦК та СП, де перебуває на обліку, вчасно не надав. У зв`язку з цим, звернення щодо нього було передано до відповідного відділення поліції та його дані внесено у базу розшуку Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області.

Представник позивача адвокат Татаринов М.Д., подав до суду, через підсистему «Електронний суд», відповідь на відзив, у якому зазначив, що відповідачем жодним чином не спростовано доводи ОСОБА_1 наведені в позовній заяві. Так, у постанові №658 від 04 травня 2025 року зазначено, що повістка №2934247 містила повідомлення про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 19.10.2024. Водночас, із змісту самої повістки слідує, що ОСОБА_1 викликали на 31 березня 2025 року для проходження медичного огляду. При цьому, представник позивача звертає увагу, що 10 квітня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу було надане направлення для проходження амбулаторного обстеження у гастроентеролога у зв`язку із наявним в нього хронічним захворюванням. Також, представник позивача зазначає, що копія повістки, яка долучена до позову, надана ОСОБА_1 у приміщенні ТЦК. Однак, така повістка не містить підпису, імені та прізвища посадової особи ТЦК, яка її виписала, а також на повістці відсутня печатка установи. При цьому, до відзиву на позов представником відповідача долучено копію повістки на ім`я ОСОБА_1 , яка є аналогічною з номером та змістом до повістки долученої позивачем, проте вже із підписом, іменем та прізвищем посадової особи ТЦК, яка її виписала, а також печаткою ТЦК.

Представник позивача адвокат Татаринов М.Д. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив проводити судовий розгляд без його участі.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд доходить такого висновку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01 травня 2025 року №655, 01 травня 2025 року громадянин ОСОБА_1 , близько 17 год. 00 хв. прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 що за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що в додатку Резерв+ при його оновленні було помічено повідомлення про порушення правил військового обліку. Під час звіряння військо-облікових даних встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також його було повідомлено про те, що він перебуває в розшуку згідно бази даних розшуку Тернопільського РУ поліції ГУ НП в Тернопільській області ІТС «Інформаційний портал Національної поліції України» за скоєння ним правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП через те, що у вказані терміни не прибув по повістці №2934247, з датою явки 31.03.2025 о 09:00, згенерованій в системі АІТС «Оберіг» та надісланої через Укрпошту. А також, ОСОБА_1 поважної причини в ТЦК та СП, де перебуває на обліку, вчасно не повідомив. Зважаючи на це, звернення щодо нього було передано до відповідного відділення поліції та його дані внесено у базу розшуку Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області.

У зв`язку із вищевказаним, ОСОБА_1 здійснив адміністративне правопорушення в особливий період (особливий період в Україні діє з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №30-3/2014 «Про часткову мобілізацію (набрав чинності з дня опублікування в газеті «Голос України» від 18 квітня 2014 року №49), який затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-VII та буде закінченим прийняттям Президентом України відповідного рішення, щодо переведення всіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу), чим здійснив порушення вимог п. 5 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт 2 пункту 1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних та резервістів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року зі змінами).

Своїми діями громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Також у Протоколі містяться пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме: «не прибув по повістці, оскільки не отримав її. Натомість прибув 10.04.2025 р. для проходження ВЛК, яке і пройшов».

На підставі вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 №658 від 04 травня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн.

Як видно із копії військового квитка серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2012 року, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №640707 від 07 травня 2025 року, ОСОБА_1 з 01 вересня 2024 року навчається у Західноукраїнському національному університеті на денній формі навчання, рівень освіти доктор філософії.

Згідно копії направлення №65 від 10 квітня 2025 року, військовозобов`язаний ОСОБА_1 направлений ІНФОРМАЦІЯ_2 для амбулаторного обстеження до гастроентеролога, діагноз: Хронічний панкреатит, Злукова хвороба очеревини.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи, серед іншого, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Диспозиція статті носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, яке саме законодавство про оборону та мобілізаційну підготовку порушено особою, яка притягується до адміністративної відповідальності у період особливого стану.

Згідно із зазначеним, під час проведення правової кваліфікації діяння необхідно обов`язково встановити, який саме нормативно правовий акт та у якій редакції був чинним на момент вчинення конкретного правопорушення та встановлював порядок здійснення діяльності, який особа, що притягається до відповідальності, порушила, в чому полягає невідповідність її дій закону.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, на дату події, яка інкримінується позивачу, діяв особливий період.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають, з-поміж інших категорій, громадяни України, які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, додатком 2 до якого затверджені Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Абзацом 2 пункту 1 Правил військового обліку передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, серед іншого, прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

За викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувальних органів) резервісти та військовозобов`язані зобов`язані з`являтися у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби (пункт 21 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560).

Отже, з об`єктивної сторони правопорушення, передбачене статтею 210-1 КУпАП полягає у порушенні Правил військового обліку, зокрема, щодо встановленого обов`язку прибувати до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він на визначену та повідомлену належним чином дату, час та місце до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`явився.

Суд не погоджується висновками про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Тобто, ОСОБА_1 мав знати, що його викликають у ТЦК, однак свідомо не з`явитися, при цьому обов`язок довести вказану обставину, в силу статті 77 КАС України лежить на відповідачу.

До відзиву на позов представником відповідача долучено копію поштового відправлення, за яким позивачу була направлена повістка. У ході перевірки поштового відправлення за номером встановлено, що повістка адресована позивачу, повернулась відправнику 03.04.2025.

Дослідивши наявні у справі докази, доводи сторін, зміст оскаржуваної постанови, судом установлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять відомостей з приводу причини повернення виклику (повістки) про необхідність прибуття ОСОБА_1 у певний час, дату та місце до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду, або доказів відмови позивача від його отримання.

За встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не підтверджено обставин отримання позивачем повістки, та, відповідно, не доведено факту повідомлення його в установлений законом спосіб про необхідність з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені в повістці місце та строк, і він, незважаючи на це, в приміщення ТЦК та СП не з`явився, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Отже, умисел на вчинення адміністративного правопорушення стороною відповідача не доведений «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд також звертає увагу на наступне.

Статтею 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення, передбачено, що, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна, серед іншого, містити: опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, положення Конвенції стосуються й обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Вказана судова інстанція приймає до свого провадження і заяви щодо рішень судів про накладення на осіб адміністративних стягнень, оскільки вважає, що в силу суворості санкцій такі справи за суттю є кримінальними, а адміністративні покарання фактично носять кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції (п.55 рішення у справі "Гурепко проти України"; п.21 рішення у справі "Надточій проти України").

Відповідно до п. "а" ч. 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Отже, виходячи з вимог Конвенції, практики Європейського суду та положень КУпАП, формулювання неконкретного обвинувачення в адміністративній справі розглядається, як порушення вимог Конвенції.

У протоколі про адміністративне правопорушення №655 від 01 травня 2025 року, позивачу інкримінується те, що він у вказаний термін не прибув по повістці №2934247, з датою прибуття 31.03.2025 о 09:00 год.

Разом з тим, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, у постанові про адміністративне правопорушення від 04 травня 2025 року зазначено, що позивач у вказаний термін не прибув по повістці №2934247, з датою прибуття 19.10.2024 о 11:00 год.

Таким чином, суб`єкт владних повноважень розглянув справу не в межах протоколу про адміністративне правопорушення, та притягнув ОСОБА_1 до відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП за інше правопорушення, ніж те що стало підставою для складання протоколу.

Суд наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки в межах обставин, викладених у протоколі, та орган, який розглядає справу про адміністративне правопорушення та суд, який переглядає оскаржувану постанову не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, не має право пред`являти нових звинувачень, оскільки це буде вважатися порушенням права на захист. (подібні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Окрім цього, суд звертає увагу, що повістка №2934247 адресована ОСОБА_1 , оформлена на бланку, однак, всупереч абз. 5 п. 29 Порядку, не містить відомостей про найменування посади, власного імені та прізвища, підпису посадової особи, яка видала повістку, дата її підписання. Повістка не скріплена гербовою печаткою.

Таким чином, за відсутності обов`язкових реквізитів офіційного документа, зазначена повістка не може вважатись належним і законним способом виклику особи до територіального центру комплектування. Відтак, відсутність у особи обов`язку з`явитись за неправильно оформленою повісткою виключає можливість її притягнення до відповідальності за неприбуття за викликом ТЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 у справі 463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа провадженням закриттю.

Щодо зобов`язання відповідача повернути ОСОБА_1 сплачений штраф у розмірі 17000 гривень, суд зазначає наступне.

Згідно з квитанцією до платіжної інструкції кредитового переказу №10242402 від 13 травня 2025 року, ОСОБА_1 сплатив штраф згідно постанови №658 від 04 травня 2025 року у розмірі 17 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Згідно з ст. 304 КУпАП питання, зв`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Повернення коштів, сплачених позивачем на виконання штрафу, має здійснюватися на підставі наказу Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 «Про затвердження Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

Відповідно до вимог п. 3 згаданого Порядку, повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Казначейства з відповідних рахунків за надходженнями, відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення платіжних інструкцій для здійснення внутрішніх операцій.

Згідно з положеннями п. 5 цього ж Порядку повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

Заява про повернення (перерахування) коштів з бюджету складається та подається платником до органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з платежу, який підлягає поверненню.

Відповідач є контролюючим органом у розумінні положень п. 5 Порядку, оскільки саме на виконання його постанови позивачем було сплачено штраф.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що повернення коштів з бюджету здійснюється відповідним головним управлінням Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейством на підставі подання в електронній формі органу, що контролює справляння надходжень бюджету, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід задовольнити частково.

Також відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно правової позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні статей 287, 288 Кодексу України про адміністративне правопорушення, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статтю 2-5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви становить 605,60 гривень, а тому, саме цю суму в силу вимог частини першої статті 139 КАС України, слід стягнути в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 143, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Постанову про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, №658 від 04 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, скасувати, а провадження у справі закрити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути в користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяВ. Є. Ломакін