Справа № 240/20351/24
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/20351/24

Головуючий у 1-й інстанції: Леміщак Д.М.

Суддя-доповідач: Шидловський В.Б.

15 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Курка О. П. Боровицького О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 24 від 24.09.2024 про відмову у призначенні пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважаючи, що має необхідний стаж для призначення пенсії відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697), 16.09.2024 звернувся до пенсійного органу.

З урахуванням принципу екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яким прийнято рішення від 24.09.2024 за № 24 про відмову у призначенні пенсії.

У спірному рішенні зазначено, зокрема, таке:

"Вік заявника 45 років 07 місяців 20 днів.

Страховий стаж особи становить 25 років 08 місяців 20 днів, стаж роботи на прокурорських посадах - 19 років 09 місяців 12 днів.

Згідно поданих документів до страхового стажу не зараховано:

період навчання в Житомирському технікумі землеупорядкування з 01.09.1994 по 23.02.1998 згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка видана 01.08.1998. Оскільки запис неповний, не зазначено дати видачі диплому та відсутній оригінал документу про навчання. Для зарахування необхідно долучити диплом або довідку про період та форму навчання, видану на основі первинних документів.

Відповідно до частини 1 статті 86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Згідно частини 6 статті 86 Закону №1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема час роботи на посадах прокурорів органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально - виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання".

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів лише частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписом п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 Закону № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема, з 01.10.2020 і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.6 ст.86 Закону № 1697 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи:

на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до ч.8 ст.86 Закону № 1697 право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» документом, що посвідчує стаж роботи є трудова книжка.

Із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вбачається, що позивач в органах внутрішніх справ служив 07 років 04 місяці 16 днів (записи № 5 від 14.08.1998, № 6 від 30.12.2005)

Відповідно до Закону України «Про вищу освіту», Постанови Кабінету Міністрів України №811 від 09.09.2020 документом про вищу освіту є диплом.

Із диплому серії НОМЕР_2 від 21.06.2002 вбачається, що позивач закінчив у 2002 році Національний університет внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-ХІІ (у редакції, яка діяла на час навчання позивача у навчальному закладі системи МВС України) особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Згідно із Переліком вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 № 1410, Національний університет внутрішніх справ України входив до переліку вищих навчальних закладів МВС України та відносився до вищих закладів, що входять до єдиної системи військової освіти.

Наказ Міністра внутрішніх справ України № 62 від 14.02.2008 "Про затвердження Положення про вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України" визначає, що статус "курсант" надається особам рядового та молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ (військовослужбовцям, що не мають звань офіцерів), які навчаються у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232) початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону № 2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону № 2232 навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що положеннями п. а ч. 1 ст. 23 Закону № 2232 в редакції на час навчання позивача у Національному університеті внутрішніх справ строки військової служби в календарному обчисленні встановлювалися для солдатів і сержантів, які проходять строкову військову службу в Збройних Силах України, Національній гвардії України, Прикордонних військах України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України, інших військових формуваннях та Службі безпеки України, - 18 місяців (для осіб, які мають вищу освіту, - 12 місяців).

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 визначався порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки. До рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством (пункт 1).

Пунктом 2 зазначеного Положення передбачено, що особам присвоюються спеціальні звання, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ. Отже, до осіб начальницького складу органів внутрішніх справ відносяться особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно відповідні спеціальні звання, встановлені законодавством.

Відповідно до даних послужного списку МВС № М-122463 з 14.08.1998 по 21.06.2002 позивач був курсантом Університету внутрішніх справ (в подальшому перейменований у Національний університет внутрішніх справ).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що вищенаведеними нормами чинного на час навчання позивача законодавства період навчання в закладах Міністерства внутрішніх справ України особами рядового та начальницького складу має бути зараховано позивачу саме як строкова військова служба тривалістю 18 місяців.

Зарахування ж судом першої інстанції всього періоду навчання позивача у Національному університеті внутрішніх справ з 14.08.1998 по 21.06.2002 (3 роки, 10 місяців, 8 днів) ґрунтується на довільному та розширеному тлумаченні норм матеріального права, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції.

Водночас, колегія суддів зважає на те, що відповідач визнає стаж роботи позивача на прокурорських посадах тривалістю 19 років, 09 місяців, 12 днів.

Відповідно до даних послужного списку МВС № М-122463 позивач працював в органах внутрішніх справ:

- з 22.06.2002 по 29.06.2005 - слідчим відділення розслідування тяжких злочинів по лінії КРСВ Житомирського MB УМВС;

- з 29.06.2005 по 22.08.2005 - старшим слідчим відділення розслідування тяжких злочинів по лінії КРСВ Житомирського MB УМВС;

- 22.08.2005 по 30.12.2005 - старшим слідчим відділення по обслуговуванню Корольовського району м. Житомира слідчого відділу Житомирського MB УМВС.

Вказані періоди (3 роки, 6 місяців, 9 днів), на думку суду апеляційної інстанції мають бути повністю зараховані до стажу роботи, що в сукупності надає позивачу стаж роботи на прокурорських посадах тривалістю понад 24 роки, що є недостатнім для призначення пенсії згідно зі ст.86 Закону №1697.

Відтак, рішення про відмову у призначенні пенсії є правомірним та необґрунтовано скасовано судом першої інстанції.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.