Справа № 420/3331/25
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3331/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 03 лютого 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ), відповідно до якої позивач просить:

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по виплате грошового забезпечення за період з 05.10.2021 по 05.04.2022 включно.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку за період з 05.10.2021 по 05.04.2022 включно відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, з урахуванням висновків рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року у справі №420/13553/22;

Визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі №420/20043/24;

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України компенсувати ОСОБА_1 суму податку з доходів фізичних осіб, яка утримана з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі №420/20043/24.

Ухвалою суду від 05 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу з 01.11.2007 року по 04.10.2021 у Збройних Силах України.

Наказом від 04.10.2021 № 482-ОС начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача звільнено в запас Збройних сил України за п. «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військової обов`язок і військову службу».

Позивач зазначив, що не погодившись з визначеною до сплати сумою коштів при звільненні, він звернувся з позовом до суду, та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 у справі №420/20043/23, його позов було задоволено та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України здійснити ОСОБА_1 (перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 03.09.2020 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Позивач зазначив, що 14 січня 2025 року військовою частиною НОМЕР_2 перераховано на його банківський рахунок 14 896, 66 грн. Вказана сума виплачена вже після утримання податку з доходів фізичних осіб - 3494, 02 грн. та військового збору - 970, 56 грн. (розрахункова-платіжна відомість №1469-6).

18 січня 2025 року він звернувся до військової частини НОМЕР_2 щодо виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Листом від 21.01.2025 №09/П-15/17 Відповідач надав інформацію по виконанню рішення суду, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не виплатив.

Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки має бути порушено питання відповідальності відповідача за затримку розрахунку щодо виплати грошового забезпечення у повному обсязі, яке врегульовано приписами ст. ст. 116, 117 КЗпП України, і у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки виплати відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Позивач зазначає, що положеннями Порядку №260, серед іншого, визначено, що середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

З урахуванням викладеного, Порядком №100 врегульовані загальні засади алгоритму обчислення середньоденного заробітку та середньої заробітної плати (пункти 2,8), тоді як Порядком №260 встановлено особливості обчислення грошового забезпечення для військовослужбовців.

Також позивач звертає увагу, що рішенням суду по справі №420/13553/22 вже було визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 на час звільнення за період з 05.10.2021 року по 30.08.2022 року в розмірі 26046,90 грн, виходячи із середньоденного грошового забезпечення позивача 329,79 грн.

Отже, середньоденний заробіток позивача складає 329, 79 грн.

У свою чергу, позивач вважає, що середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні щодо не виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 у повному обсязі становить 60 351, 57 грн.=(183 дня х329, 79 грн).

Також позивач вважає, що відповідачем протиправно утримано податок на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року, оскільки відповідно до Порядку № 44 грошова компенсація є засобом та механізмом відшкодування втрат, зокрема, частини грошового забезпечення, відповідні втрати зумовлені необхідністю роботодавця як податкового агента сплачувати податок з доходів фізичних осіб, який складає частину нарахованого працівнику грошового забезпечення.

До суду 19 лютого 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) не звільняло позивача із військової служби та не виключало його із списків особового складу регіонального управління.

У ІНФОРМАЦІЯ_5 (військова частина НОМЕР_2 ) Позивач проходив військову службу з 01.03.2019 року по 27.09.2020 року.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» від 01.03.2019 року № 79-ОС Позивача зараховано у списки особового складу Відповідача та Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» від 25.09.2020 року № 280-ОС Позивача виключено зі списків особового складу управління та знято з усіх видів забезпечення, який вибуває для подальшого проходження служби у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону.

Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.10.2021 № 480-ОС Позивач звільнений у запас Збройних Сил України, та Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.10.2021 № 482-ОС Позивача виключено із списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Правова підстава цього позову - частина перша статті 116 КЗпП України та частина перша статті 117 КЗпП України.

У цьому контексті представник відповідача зауважує, що приписи частини першої статті 47, частини першої статті 116, частини першої статті 117 КЗпП України установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Відповідно до пункту 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 (далі Положення), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Таким чином законодавцем визначений механізм відповідно до якого здійснення остаточного розрахунку звільненої з військової служби особи за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням, повинен здійснювати орган Держприкордонслужби, який виключив особу із списків особового складу органу Держприкордонслужби.

Отже спору про розміри належних звільненому працівникові сум згідно статті 117 КЗпП України та згідно пункту 293 Положення № 1115/2009 між Позивачем та Відповідачем не виникало і не могло виникнути, оскільки Відповідач не звільняв Позивача з військової служби та не виключав його із списків особового складу регіонального управління.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року (справа № 520/1897/22).

Отже на думку Відповідача належним відповідачем у даній справі є НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_5 ).

Щодо позовних вимог стосовно компенсації позивачу податку з доходів фізичних осіб, яка утримана з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі № 420/20043/24, представник відповідача зазначає, що відповідно до п.2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби. ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Представник відповідача наголошує, що 13 січня 2025 року Відповідач виконав судові рішення у справі №420/20043/23, а саме перерахував та виплатив Позивачу грошове забезпечення за період з 29.01.2020 року по 03.09.2020 року в розмірі 14946 грн. 66 коп.

Своєю чергою 24 лютого 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що у спірний період позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та за цей період відповідач повинен був розрахуватися із позивачем до звільнення у жовтні 2021 року. Тому, на думку позивача, за вказаними позовними вимогами має відповідати військова частина НОМЕР_2 .

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Відповідно до витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» від 01.03.2019 року № 79-ОС Позивача зараховано у списки особового складу управління з 01 березня 2019 року.

Відповідно до витягу з Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 «Про особовий склад» від 25.09.2020 року № 280-ОС Позивача виключено зі списків особового складу управління та знято з усіх видів забезпечення, який вибуває для подальшого проходження служби у розпорядження начальника НОМЕР_4 прикордонного загону. Наказано виключити зі списків особового складу управління та з видів забезпечення, з 27.09.2020 року.

Також сторони не заперечують, що Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.10.2021 № 480-ОС Позивач звільнений у запас Збройних Сил України, та Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 04.10.2021 № 482-ОС Позивача виключено із списків особового складу прикордонного загону та всіх видів забезпечення.

Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №420/20043/24 адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 в період з 29.01.2020 року по 03.09.2020 року грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01.01.2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (в редакції чинній з 29.01.2020 року).

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України здійснити ОСОБА_1 (перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 03.09.2020 року, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року у справі №420/20043/24 апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_5 та ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина НОМЕР_2 ) залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року - без змін.

Матеріалами справи підтверджено, що 14 січня 2025 року військовою частиною НОМЕР_2 перераховано на банківський рахунок позивача суму 14 896, 66 грн.

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості №1469-6 за січень 2025 року вказана сума виплачена після утримання податку з доходів фізичних осіб - 3494, 02 грн. та військового збору - 970, 56 грн.

Суд встановив, що позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення за період з 05.10.2021 року по 05.04.2022 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Листом від 21.01.2025 року відповідач повідомив, що підстав щодо нарахування середнього заробітку за час затримки виплати грошового забезпечення немає.

Судом досліджено розрахунок грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 03.09.2020 та виплачених сум грошового забезпечення.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню, з огляду на таке.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, яка неодноразово підтримана Верховним Судом (постанова від 04.12.2019 справа №825/66/16, постанова від 02.10.19 справа №817/1227/18, постанова від 10.09.2019 справа №814/2791/16, постанова від 19.06.2019 справа № 820/3312/17) за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд дійшов висновку про можливість застосування норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі служби органів внутрішніх справ.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, що була підтримана у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17, висловлено правову позицію, відповідно до якої статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тому суд доходить висновку, щодо застосування до спірних правовідносин статей 116, 117 КЗпП України.

Також суд зазначає, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином положення статті 117 КЗпП України поширюються на правовідносини, які виникають у зв`язку з прийняттям та виконанням судового рішення про виплату заборгованості із заробітної плати.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року у справі №420/20043/24 встановлено факт не виплати у повному обсязі грошового забезпечення позивача за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 - 29.01.2020 року по 03.09.2020 року.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції чинної на час здійснення виплати грошового забезпечення у належному розмірі, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, позивач має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

На посилання відповідача на те, що позивач не був звільнений з військової служби та продовжив військову службу у НОМЕР_4 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, а отже відповідач не звільняв позивача, і відповідно, на відповідача не поширюється дія ст. 116,117 КЗпП України, суд зазначає, що буквальний аналіз статей 116, 117 КЗпП України доводить, що під « звільненням» мається на увазі припинення трудових відносин з конкретним роботодавцем, який виплачував робітнику заробітну плату.

Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України

25 червня 2018 року № 558, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Згідно з п. 7 розділу І вказаної Інструкції, грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Сукупний аналіз наведених норм права доводить, що саме військова частина НОМЕР_2 має відповідати за повний розрахунок із позивачем у період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_2 . З наведених підстав доводи відповідача щодо неналежності відповідача, судом відхиляються.

Відповідно до розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 29.01.2020 по 03.09.2002 суд встановив, що у липні та серпні 2020 року грошове забезпечення позивача становило 11810,68 грн, який складався із: посадовий оклад 3080 грн, оклад за військове звання 950 грн, надбавка за вислугу років 1410, 50 грн, надбавка за особливості проходження служби 1904,18 грн, преміювання 4004 грн, надбавка за таємність 462 грн.

Як вказано у пункті 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), можливість проведення обрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, виходячи із кількості саме календарних, а не робочих днів, має бути прямо передбачена законодавством. Таким законодавством у даному випадку є Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (який набрав чинності 20.07.2018) (далі - Порядок №260).

Тому, керуючись положеннями Порядку № 100 та Порядку № 260, середньоденний заробіток перед звільненням складає: 11810,68 грн +11810,68 грн/62 календарні дні =380,98 грн.

Отже середньоденній заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням становить: 11810,68 грн +11810,68 грн/62 календарні дні =380,98 грн

Отже середній заробіток за час затримку повного розрахунку становить: 380,98 грн. х 183= 69719,34 грн., які належать стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог: визнати протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо утримання податку на доходи фізичних осіб з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі №420/20043/24 та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України компенсувати ОСОБА_1 суму податку з доходів фізичних осіб, яка утримана з суми, виплаченої ОСОБА_1 грошового забезпечення на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2024 року по справі №420/20043/24, суд зазначає таке.

Так, відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п. 3 цього Порядку виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у

зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України "Про податок з доходів фізичних осіб".

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пп. 4, 5 цього Порядку).

Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31 травня 2021 року у справі №420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Посилання відповідача, що компенсація сум податку з доходів фізичних осіб здійснюється лише військовослужбовцям є правильним та є застосовним до позивача, оскільки у спірний період позивач був таким, відповідно, у період з 29.01.2020 року по 03.09.2020 року позивач як військовослужбовець мав право на грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб.

За таких встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що в цій частині позовні вимоги позивача є правомірними та належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази, правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що позов задоволено, позивач звільнений від сплати судового збору, суду не надано докази понесення позивачем інших судових витрат, жодні судові витрати не належить стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) стосовно не нарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за несвоєчасний повний розрахунок при звільненні в розмірі 69719,34 грн. (шістдесят дев`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень 34 копійки).

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) в утриманні ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суми податку на доходи фізичних осіб з перерахованих сум на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/20043/24.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) утримані суми податку на доходи фізичних осіб з перерахованих сум на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/20043/24.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко