Справа № 405/1743/25
Суддя: Шевченко І. М.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 405/1743/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2025 Подільський районний суд міста Кропивницького у складі:

головуючої судді - Шевченко І.М.

секретар судового засідання- Мишевець Т.І.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в м. Кропивницький адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення, в якому просить скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення № 1/3699 від 13 березня 2025 року, ухвалену керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 і закрити стосовно нього справу про адміністративне правопорушення, зобов`язати відповідача видати належний чинний документ військового обліку на паперовому носії та покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що він приблизно о 10 годині 6 березня 2025 року, був протиправно затриманий невідомими особами, які назвали себе патрулем ІНФОРМАЦІЯ_1 і протиправно доставлений у приміщення відповідача, де був направлений для негайного проходження військово-лікарської комісії, а потім переданий іншим співробітникам відповідача для складання протоколу про адміністративне правопорушення. Приблизно о 21 годині 6 березня 2025 року, з огляду на те, що він є інвалідом II групи і непридатний до військової служби за станом здоров`я, його відпустили додому. Всупереч вимогам чинного законодавства, жодного документального оформлення при цьому не здійснювалося і військово-обліковий документ відповідачем йому наданий не був. 25 березня 2025 року він дізнався про те, що відповідач, в особі керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ухвалив постанову № 1/3699 від 13.06.23025 року згідно якої його визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що він не мав при собі військово-облікового документу та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Вважає постанову незаконною і необґрунтованою, а відтак такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_3 від 04.04.2025 року матеріали адміністративного позову передані за підсудністю до Кіровоградського окружного адміністративного суду на підставі пункту 2 частини 1 статті 29 КАС України.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду Черниш О.А. від 06.05.2025 адміністративну справу №405/1743/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності передано на розгляд до Подільського районного суду міста Кропивницького.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, та призначено справу до розгляду.

03.07.2025 року до суду ІНФОРМАЦІЯ_3 подано відзив, в якому відповідач просить залишити постанову № 1/3699 від 13.03.2025 без змін та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

04.07.2025 позивачем подано в суд відповідь на відзив, в якій зазначено, що на його думку, що складений відповідачем документ не можна вважати відзивом на адміністративний позов ані за формою, ані за змістом, а фактичні і правові підстави заявлених позовних вимог жодним чином не були спростовані.

У відповіді на відзив, поданій в суд 04.07.2025, позивачем звернуто увагу, на те що відповідач визнає факт втрати військово-облікового документи 24 роки тому, вказує на те, що саме ця втрата спричинила неможливість пред`явлення військово-облікового документа і стала причиною притягнення до адміністративної відповідальності. Про строки давності, передбачені ст. 38 КУпАП, про те, що в 2001 році в Україні не проводилась мобілізація і не діяв режим особливого періоду; про наявність спеціальної норми ст. 211 КУпАП, яка передбачає відповідальність саме за втрату військово-облікового документу, на відміну від загальної норми ст. 210-1, яка передбачає відповідальність за будь-яке порушення мобілізаційного законодавства , відповідач свідомо не згадує.

В судовому засіданні 07.07.2025 року позивач підтримав заявлені вимоги. Просив суд не приймати надані відповідачем докази до уваги, позаяк відзив на позовну заяву подано в неналежному вигляді, процедура його затримання та доправлення до ТЦК не відповідає вимогам закону. Матеріали справи підтверджують, що він є інвалідом ІІ групи довічно, а отже не є військовозобов`язаною особою і не підлягає відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, вказав, що не відмовлявся від отримання протоколу, а повістку про дату та час розгляду справи йому не вручено.

Представник відповідача в судове засідання не з`явивися, про час і місце слухання справи повідомлений, причини неявки суду не сповістив.

Заслухавши позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив таке.

13.03.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 було винесено постанову № 1/3699 від 13.03.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З постанови вбачається, що ОСОБА_1 ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме 06.03.2025 року в порушення приписів пункту 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 та частини 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не мав при собі військово-облікового документу.

Цією постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 грн.

За правилами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ч.1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 210-1 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на час ухвалення рішення судом.

Частиною 6 статті 22 Закону № 3541 - XII передбачено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово- обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

При винесенні постанови відповідачем не враховано норм примітки до ст. 210 КУпАП, а саме: Положення статей 210, 210'1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.»

Таким чином, буквальне тлумачення даної норми дозволяє прийти до висновку про те, що вона звільняє особу від відповідальності ст. 210, 210-1 за будь які порушення законодавства про мобілізацію у випадку, якщо стосовно цієї особи існує можливість отримання навіть якоїсь частини персональних даних з інших реєстрів.

В Постанові Верховного суду від 06.11.2018р. Справа N 812/292/18 (Пз/9901/22/18)»: «Отже, Велика Палата Верховного Суду враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - Суд), викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України (заяви N 23759/03 та N 37943/06), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлучамення, завжди трактуються на користь особи.

Згідно Закону України «Про захист персональних даних» від 1 червня 2010р. № 2297Л/І: «персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;»

Відповідач має можливості отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Інформація про прізвище, ім`я, по-батькові, дату та місце народження позивача міститься в органах реєстрації актів громадянського стану, які створені і діють на підставі Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» від 24 грудня 1993 року М 3807-ХІІ; інформація про РНОКПП позивача, його місце роботи, податкову адресу доходи, може бути отримана від органів Державної податкової служби України; інформацію про місце реєстрації позивача можна отримати від органів Міністерства внутрішніх справ України.

Позивачем зазначено, що працівники ТЦК, ознайомилися з його паспортними даними, оскільки паспорт він тримав у гаманці та відмовилися надати йому можливість сходити за телефоном і через декілька хвилин пред`явити їм електронний військово-обліковий документ із застосунку «Резерв+», а також прямо посилалися на його персональні дані, начебто отримані ними по телефону з закритої бази «Оберіг», вказана обставини не спростована відповідачем.

Також судом встановлено, наявність суттєвих порушень при складанні протоколу в якому зазначено, що в присутності двох свідків позивач відмовився від отримання примірника протоколу, при цьому в протоколі стоїть особистий підпис ОСОБА_1 про отримання примірника протоколу.

Окрім цього судом встановлено, наявність порушення процедури повідомлення позивача про розгляд справи, оскільки процедура сповіщення про час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення шляхом згадки про неї в протоколі і складання не передбаченого «повідомлення 511» не може вважатися за належне повідомлення правоворушника про дату та час розгляду справи.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене під час дії особливого періоду, є факт того, що 06.03.2025 року ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документу.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки доводи позивача спростовані не були, будь-які сумніви з приводу наявності вини позивача трактуються на користь останнього, а наявні у справі докази не дають суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 210-1 ч. 3 КУпАП.

Отже, за таких обставин, оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення є незаконною та в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 ч. 3 КУпАП, у зв`язку з чим зазначена постанова підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Стосовно вимог позивача про зобов`язання відповідача видати належний чинний документ військового обліку на паперовому носії, суд роз`яснює, що з вказаною вимогою позивачу необхідно звернутися до уповноваженої установи, в разі отримання відмови, він має право звертатися до адміністративного суду з позовом про оскарження дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Керуючись ст.5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 286, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення № 1/3699 від 13 березня 2025 року, ухвалену керівником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення в повному обсязі виготовлене 17.07.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції, яким є Третій апеляційний адміністративний суд, протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя Подільського

районного суду

міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко