Справа № 639/1667/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 р.Справа № 639/1667/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 27.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Єрмоленко В.Б., м. Харків, по справі № 639/1667/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Жовтневого районного суду міста Харкова (нині це Новобаварський районний суд міста Харкова) з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, в якій позивач просив:

- скасувати постанову серії ЕНА № 4191782 від 04.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову.

Рішенням Новобаварського районного суду міста Харкова від 27 травня 2025 року у справі № 639/1667/25 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 27 травня 2025 року у справі № 639/1667/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказано, що суд першої інстанції не оцінив обставини, що відповідно до наданих доказів неможливо ідентифікувати транспортний засіб, який під керуванням водія міг би здійснити 28.02.2025 о 21.21.38 проїзд перехрестя за адресою м. Харків вул. Полтавський Шлях 61 на заборонений червоний сигнал світлофора.

Крім того, під час розгляду справи інспектором поліції 28.02.2025, після зупинення ОСОБА_1 , який керував т.з. LEXUS RX 350 НОМЕР_1 , останній заявив клопотання відповідно до вимог ст. 268 КУпАП щодо перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю залучення його захисника, яке інспектором 1 зводу 3 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Терентьєвим Р.В. задоволене та повідомлено, що справа буде розглянута 04.03.3025 об 09.00 годин за адресою: м. Харків, вул. Шевченко 26, на що ОСОБА_1 було повідомлено, що в разі неможливості прибуття у зазнаний час захисника, інспектора буде повідомлено. 03.03.2025 на адресу ДПП УПП в Харківській області електронною поштою направлено клопотання про перенесення розгляду зазначеної адміністративної справи та надання матеріалів для вивчення та підготовки заперечень, але зазначене клопотання інспектором 1 зводу 3 роти 1 батальйону УПП в Харківській області Терентьєвим Р.В. не розглянуто. Лише 07.03.2025 керівництвом ДПП УПП в Харківській області проінформовано позивача про те, що зазначену адміністративну справу розглянуто та винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст.122 КУпАП. Також необхідно зазначити, що позивач не міг прибути 04.03.2025 об 09.00 годин за адресою: м. Харків, вул. Шевченко 26 для розгляду адміністративної справи, оскільки перебував у лікарні.

Відповідачем надано письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід скасувати, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.03.2025 о 09:21 год., інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Терентьєвим Р.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4191782, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 грн.

За змістом вищевказаної постанови ОСОБА_1 28.02.2025 о 21:21:39, по вул.Полтавський шлях, 61 у м.Харкові, керуючи автомобілем Lexus RX 350 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя по вул.Полтавський шлях , 61в м.Харкові на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» ПДР- порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий або два червоні миготливі сигнали, що забороняють рух.

У якості доказів скоєного ОСОБА_1 правопорушення у постанові зазначено про наявність відеозапису з бодікамер №475002, № 467856, реєстратора КСНО М3.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що постанова про накладення адміністративного стягнення за своїмзмістом відповідає ст.283 КУпАП, містить посилання на докази, на підставі яких він дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адмінправопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, визначене правопорушнику стягнення призначено в межах санкції зазначеної статті, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4191782 від 04.03.2025 є правомірною, в зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які стосуються правил дорожнього руху, зокрема, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із пунктів 8, 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Окрім того, частиною другою статті 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною третьою статті 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами, тоді як в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення посадова особа зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції також зауважує, що у випадку заперечення факту вчинення правопорушення, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.

Як встановлено з матеріалів справи, 04 березня 2025 року інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Терентьєвим Романом Валерійовичем відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серії ЕНА № 4191782 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 гривень.

Відповідно до частини другої статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З тексту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 28.02.2025 о 21:21:39, по вул.Полтавський шлях, 61 у м.Харкові, керуючи автомобілем Lexus RX 350 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя по вул.Полтавський шлях , 61в м.Харкові на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» ПДР- порушення проїзду на заборонений червоний сигнал або миготливий або два червоні миготливі сигнали, що забороняють рух.

У якості доказів скоєного ОСОБА_1 правопорушення у постанові зазначено про наявність відеозапису з бодікамер №475002, № 467856, реєстратора КСНО М3.

Згідно із частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (стаття 53 Закону України «Про дорожній рух»).

Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху».

Відповідно до п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху, сигнали світлофора мають такі значення, зокрема, червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Тобто, за вимогами Правил дорожнього руху водіям забороняється рух на червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали.

Доводячи правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем подано до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву відеозаписи з бодікамер №475002, № 467856 та реєстратора КСНО М3 (а.с. 35).

Оглянувши вказані відеозаписи колегія суддів апеляційного суду зазначає, що на ньому зафіксовано момент руху транспортних засобів по дорозі, і в тому числі проїзд якогось транспортного засобу на червоний знак світлофора, який в подальшому навіть зникав з карду, через інші автомобілі. Отже, з даного відеозапису неможливо встановити будь-які розпізнавальні знаки відповідного транспортного засобу, в той час як і зупинка патрульними поліції транспортного засобу відбулась не відразу, а через проміжок часу. Відповідно неможливо встановити достовірно, чи саме той транспортний засіб було зупинено, який проїхав перехрестя на червоний сигнал світлофора.

Таким чином, із переглянутих відеозаписів колегія суддів робить висновок, що наявними доказами не доведено, що саме той транспортний засіб, який проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора було зупинено працівниками поліції та відповідно чи дійсно це був автомобіль Lexus RX 350 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 .

Водночас, слід зауважити, що частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень.

При цьому, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Крім того, в пункту 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відтак, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачиться на її користь.

Відтак, колегія суддів вважає, що матеріалами справи не підтверджено проїзд транспортного засобу Lexus RX 350 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 на червоний сигнал світлофору .

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з доводами позивача, які викладено в апеляційній скарзі, про те, що відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

Інших доказів на підтвердження даної обставини відповідачем не було надано.

Підсумовуючи приведене вище, оцінюючи в сукупності наявні в справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4191782 від 17.11.2024, якою відповідно ч. 2 ст. 122 КУпАП на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, є не обґрунтована, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Також колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги позивача про те, що станом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення про його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою таті 122 КУпАП, останній з поважних причин (а саме, через хворобу, що підтверджено випискою з медичної картки стаціонарного хворого ІХ-250224984 від 05.03.2025 (а.с. 52 том 1)) не міг бути присутнім на розгляді, про що завчасно повідомив уповноважену особу.

Інші доводи сторін не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді апеляційної інстанції та не впливають на висновки суду, викладені у даному рішенні.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо вимог про компенсування судових витрат на користь позивача, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частини сьома статті 139 КАС України).

Позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом, згідно квитанції про сплату №2890-2236-6301-8432 від 13.03.2025 4, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 1), сплатив судовий збір в сумі 484,48 грн (605,60грн х0,8), а також при подачі апеляційної скарги, згідно квитанції про сплату №5043-8395-1788-7790 від 23.07.2024 (а.с. 79), яка міститься в матеріалах справи, сплачено судовий збір в сумі 726,72 грн (605,60 грн х150%х0,8). Тобто позивач сплатив при розгляді поточної справи у суді першої та апеляційної інстанцій судовий збір на загальну суму 1 211,20 грн.

З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані із сплатою судового збору, в загальному розмірі 1 211,20 грн (при подання позову до суду першої інстанції 484,48 грн та 726,72 грн за апеляційну скаргу).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новобаварського районного суду міста Харкова від 27.05.2025 по справі № 639/1667/25 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 .

Скасувати постанову інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Терентьєва Романа Валерійовича від 04 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в не автоматичному режимі серії ЕНА № 4191782 стосовно ОСОБА_1 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень 00 копійок та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження юридичної особи: 03048, вул.Федора Ернста, 3 місто Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова