Справа № 240/5945/23
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/5945/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

15 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови неправомірною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.12.2022 №97 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 частину періоду його роботи в КСП "Норинь" з 01.07.1997 по 24.12.1997, та повторно розглянути його заяву від 21.12.2022 про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 03.10.2022 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №085827.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення, ОСОБА_1 21.12.2022 звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На виконання вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1), вказану заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За наслідками розгляду цієї заяви та доданих до неї документів Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняло рішення від 26.12.2022 №97, яким відмовило позивачу у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність у нього необхідного страхового стажу в розмірі 11 років.

Обґрунтовуючи вказану відмову в призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у рішенні від 26.12.2022 №97 вказало, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви було встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 9 років 9 місяців 28 днів. При цьому, до його страхового стажу не зарахований період роботи з 21.12.1995 по 24.12.1997, оскільки в трудовій книжці відсутній номер наказу на звільнення, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58. Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначило, що стаж зарахований частково відповідно до наданої довідки від 17.11.2022 №14, а для зарахування вищевказаного періоду у повному обсязі заявнику необхідно надати накази на прийом та звільнення з роботи. Крім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вказало, що стаж роботи ОСОБА_1 за 1998 рік буде можливо зарахувати тільки за результатом перевірки первинних документів, оскільки за 1998 рік відсутній запис про роботу в трудовій книжці.

Про прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області рішення від 26.12.2022 №97, позивача було повідомлено листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.01.2023 №0600-0216-8/1334.

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 повторно звернувся до територіального органу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", до якої для підтвердження періоду роботи в СГ "Норинське" з 21.12.1995 по 24.12.1997 долучив довідку від 22.12.2022 №21, видану СГ "Норинське".

Зазначену заяву за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та прийняло рішення від 03.01.2023 №97, яким відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у нього необхідного страхового стажу в розмірі 11 років.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що за підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області страховий стаж ОСОБА_1 становить 08 років 04 місяці 28 днів. При цьому, період роботи ОСОБА_1 з 21.12.1995 по 24.12.1997 управління не зарахувало до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці відсутній наказ про звільнення, в архівному витязі від 08.12.2022 №Л/456 зазначено, що в протоколах загальних зборів колгоспників та засідань правління КСП "Норинь" рішення про звільнення з роботи не виявлено, а в довідці від 22.12.2022 №22 відсутній номер протоколу засідання правління КСП "Норинь".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені в Законі України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV).

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV визначено право громадян України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону №1058-IVвідповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

В умовах дії солідарної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально з урахуванням набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Частиною 1 статті 30 Закону №1058-IV визначено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

В частині 2 статті 24 Закону №1058-IV зазначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена в України на підставі Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Відтак, періоди роботи особи до 01.01.2004 (до впровадження системи персоніфікованого обліку) зараховуються до її страхового стажу на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV, а періоди роботи після 01.01.2004 - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, тобто підставою для зарахування таких періодів роботи до страхового стажу є сплата страхових внесків.

До набрання чинності Законом №1058-IV право громадян на державне пенсійне забезпечення було врегульовано Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Таким чином, для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, статтею 48 Кодексу законів про працю України, передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Водночас, пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до стажу особи при призначенні пенсії, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, системний аналіз норм Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" свідчить, що періоди роботи особи до 01.01.2004 зараховуються до її страхового стажу на підставі інформації, зазначеної в її трудовій книжці, а періоди роботи після 01.01.2014 - на підставі даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Натомість, надання уточнюючих довідок для підтвердження певного періоду роботи є необхідним виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів в ній, наявності неправильних або неточних записів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.12.2022 №97 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії стала відсутність у нього необхідного страхового стажу в розмірі 11 років. За підрахунками Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області страховий стаж ОСОБА_1 становить лише 9 років 9 місяців 28 днів.

При цьому, у вказаному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначило, що до страхового стажу ОСОБА_1 не зарахований період роботи з 21.12.1995 по 24.12.1997, оскільки в трудовій книжці відсутній номер наказу на звільнення, чим порушено вимоги Інструкції від 29.07.1993 №58 "Про порядок ведення трудових книжок працівників". Разом з тим, управління вказало, що стаж за вказаний період було зараховано частково відповідно до наданої довідки від 17.11.2022 №14.

Відповідно до записів у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.01.1992, в період з 21.12.1995 по 24.12.1997 ОСОБА_1 працював по договору на посаді різноробочого бригади №3 в КСП "Норинь".

Дослідивши під час розгляду справи матеріали відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 , а саме наявний у ній розрахунок його страхового стажу, суд встановив, що вищезазначений період роботи ОСОБА_1 в КСП "Норинь" був частково зарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до його страхового стажу. Зокрема, на підставі інформації про кількість фактично вироблених ОСОБА_1 виходо-днів, вказаної в довідці СГ "Норинське" від 17.11.2022 №14, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувало до страхового стражу позивача період з 21.12.1995 по 30.06.1997 тривалістю 1 рік 6 місяців 10 днів.

Таким чином судом встановлено та підтверджено наявними у справі документами, що до страхового стажу ОСОБА_1 не була зарахована лише частина періоду його роботи в КСП "Норинь" з 01.07.1997 по 24.12.1997, а підставою такого незарахування була відсутність в трудовій книжці номер наказу на звільнення.

Вирішуючи спірні правовідносини в цій частині, суд зазначає наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників був врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, та чинних на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладено на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасність та правильність заповнення трудових книжок несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа (пункт 13 Постанови № 310).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Дослідивши під час розгляду справи копію трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.01.1992, наявну в матеріалах відмовної пенсійної справи, суд встановив, що в ній є наступні записи щодо спірного періоду роботи ОСОБА_1 :

- запис №3 від 21.12.1995 про прийняття в КСП "Норинь" на роботу різноробочим в бригаду №3 по договору (підстава внесення запису: "Пр. №4 від 26.03.1996");

- запис №4 від 24.12.1997 про звільнення з роботи по статті 38 КЗпП Укрпїни за власним бажанням.

При цьому, у відповідній графі про підстави внесення запису №4 зазначено лише: "24.12.1997".

Таким чином, зміст інформації, вказаної в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.01.1992 свідчить, що в графі, яка повинна була містити назву документу, на підставі якого такий запис внесений, дійсно відсутні назва та номер документу на підставі якого ОСОБА_1 було звільнено з КСП "Норинь", міститься лише дата такого документу "24.12.1997".

На момент внесення вказаного запису діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників затверджена Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Правовими нормами пунктів 2.3 Інструкції №58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пунктів 2.26 та 2.27 Інструкції №58 записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Наприклад, "Звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України".

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Вказане свідчить, що норми Інструкція № 58 передбачають зазначення в трудовій книжці назву документу на підставі якого вноситься запис про звільнення працівника, а також його номеру та дати.

Однак, як вже було зазначено судом в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 15.01.1992 дійсно відсутні назва та номер документу на підставі якого ОСОБА_1 було звільнено з КСП "Норинь", міститься лише дата такого документу "24.12.1997".

З даного привод суд зазначає, що саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Згідно із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

За приписами пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» (відповідно до якої прийнято Інструкцію №58), відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

В контексті вказаного суд вважає, що відсутність в трудовій книжці назви та номеру документу на підставі якого внесений запис №4 про звільнення ОСОБА_1 з КСП "Норинь" не є тим недоліком, який позбавляє позивача права на зарахування періоду його роботи на цьому підприємстві до його страхового стажу, з огляду на те, що вказаний запис містить дату звільнення, а також скріплений печаткою підприємства та відповідним підписом посадової особи, яка такий запис внесла. Будь-яких підчищень чи виправлень в записі не допущено.

Також суд допускає можливість, що відповідне рішення КСП "Норинь" (до прикладу протокол засідання) на підставі якого ОСОБА_1 був звільнений з роботи, могло і не мати відповідного номера. Натомість дата прийняття такого рішення - "24.12.1997" зазначена в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.01.1992 зазначена, і вона співпадає із вказаною у відповідній графі датою звільнення позивача.

Тому, з урахуванням підтвердження трудовою книжкою дати прийняття (24.12.1995) та дати звільнення (24.12.1997) ОСОБА_1 з КСП "Норинь", суд вважає помилковими доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача частини вказаного періоду його роботи з 01.07.1997 по 24.12.1997 у зв`язку з відсутністю назви та номеру документу на підставі якого в трудову книжку внесений запис про звільнення. Неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Крім того суд зазначає, що перебування позивача протягом 1995-1997 років в трудових відносинах з КСП "Норинь" підтверджується також довідками КСП "Норинь" №22 (а.с.15) та СГ "Норинське" від 17.11.2022 №14 (а.с.58), згідно з якими ОСОБА_1 в 1995 році фактично виробив 10 виходо-днів за рік із встановленого мінімуму 260, в 1996 році - 225 виходо-днів із встановленого мінімуму 260, а в 1997 році - 40 виходо-днів за рік із встановленого мімімуму 260.

Вказані довідки є належними та достатніми документами для зарахування спірного періоду роботи ОСОБА_1 з 01.07.1997 по 24.12.1997 в КСП "Норинь" до його страхового стажу, з огляду на те, що відповідно до правових норм частини 2 статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

З огляду на зазначені обставини суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області протиправно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 частини періоду його роботи в КСП "Норинь" з 01.07.1997 по 24.12.1997.

Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.12.2022 №97 також вбачається, що пенсійний орган не зарахував до стажу ОСОБА_1 період його роботи протягом 1998 року.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку що такі дії пенсійного органу є правомірними, оскільки хоч і в довідці СГ "Норинське" від 17.11.2022 №14 (а.с.58) наявна інформація про відпрацювання позивачем на даному протягом 1998 року 35/5 виходо-днів на даному підприємстві, однак трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, не містить жодного запису, який підтверджував би перебування позивача протягом 1998 року в трудових відносинах з будь-яким підприємством, а будь-яких уточнюючих довідок на підтвердження зазначеного періоду роботи позивач пенсійному органу не надавав. У зв`язку із цим, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, період роботи ОСОБА_1 у 1998 році можливо буде зарахувати до його стажу тільки за результатом перевірки первинних документів.

Разом з тим, враховуючи встановлену під час розгляду справи протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 частини періоду його роботи в КСП "Норинь" з 01.07.1997 по 24.12.1997, суд приходить до висновку про протиправність прийнятого цим управлінням рішення від 26.12.2022 №97 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності через відсутність у нього необхідного страхового стажу.

З огляду на вказане оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.12.2022 №97 підлягає скасуванню.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Курко О. П.

Судді Ватаманюк Р.В. Боровицький О. А.