Справа № 160/15772/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

16 липня 2025 року Справа 160/15772/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого суді Златіна С.В.,

за участі секретаря судового засідання Дубина Ю.О.

представника позивача Сігало В.Л,

представника відповідача Орлянська М.В,

представника третьої особи не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Нікопольський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправним та скасування рішення та вимоги, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просить визнати протиправними та скасувати:

Повідомлення рішення № прийняте Нікопольською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 16.05.2016 року за донарахуванням своєчасно не нарахованого єдиного внеску штрафні санкції в розмірі 27 175,07 грн.;

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-37-56У прийняту ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 13.02.2023 року на суму 27 172,37 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У позовній заяві позивач просить суд поновити строк звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що відповідач не мав повноважень нараховувати штрафні санкції за своєчасне не нарахований ЄСВ та формувати вимогу про сплату ЄСВ, оскільки постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 року у справі № 804/4786/16 встановлено правомірність формування позивачем доходу у 2013 2015 роках.

Також вказаним рішенням суду скасовано рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також податкові повідомлення рішення № від 28.03.2016 року на суму 320 739,58 грн., який нараховано ПДФО та штрафні санкції у розмірі 80 184,90 грн., та № від 28.03.2016 року, яким нараховано військовий збір у розмірі 13397,95 грн. та штрафну санкцію у розмірі 3349,49 грн.

Відповідач подав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду через пропуск строку звернення з позовом до суду. Позивач отримав рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № саме 19.05.2016 року, що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи. Вимога про сплати боргу (недоїмки) № Ф-37-56У від 13.02.2016 року направлялась позивачу за адресою місця проживання, однак не була вручена. Позивач не наводить поважних причин пропуску строку звернення з позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Відповідач просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Предметом позову є рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № та вимога про сплати боргу (недоїмки) № Ф-37-56У від 13.02.2016 року, яка прийнята на підставі вказаного вище рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № .

У матеріалах справи міститься копія повідомлення про вручення поштового відправлення, яке підтверджує факт направлення та отримання поштового повідомлення, у якому містилось рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № .

З повідомлення про вручення поштового відправлення судом встановлено, що позивач його отримав 19.05.2016 року.

Згідно вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

«…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.».

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом. Як зазначив Верховний Суд, Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

За пунктом 99 Правил рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 222/1402/16).Також судом встановлено, що рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № прийнято за результатами адміністративного оскарження рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням за результатами розгляд скарги позивача скасовано рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 19 216,57 грн. (тобто вірним розміром штрафної санкції повинен бути 27 175,07 грн.).

Отже, за результатами розгляд скарги позивача прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № на суму 27 172,37 грн.

У свою чергу рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску прийнято на підставі акту перевірки від 14.04.2016 року № 445/04-07-13.04. разом; на підставі вказаного акту перевірки також прийнято два податкових повідомлення рішення № від 28.03.2016 року на суму 320 739,58 грн., який нараховано ПДФО а штрафні санкції у розмірі 80 184,90 грн., та № від 28.03.2016 року, який нараховано військовий збір у розмірі 13397,95 грн. та штрафну санкцію у розмірі 3349,49 грн.

У подальшому позивач у судовому порядку оскаржив рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також податкові повідомлення рішення № від 28.03.2016 року на суму 320 739,58 грн., який нараховано ПДФО та штрафні санкції у розмірі 80 184,90 грн., та № від 28.03.2016 року, який нараховано військовий збір у розмірі 13397,95 грн. та штрафну санкцію у розмірі 3349,49 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 року у справі № 804/4786/16, яка набрала законної сили, скасовано рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, а також податкові повідомлення рішення № від 28.03.2016 року на суму 320 739,58 грн., який нараховано ПДФО а штрафні санкції у розмірі 80 184,90 грн., та № від 28.03.2016 року, яким нараховано військовий збір у розмірі 13397,95 грн. та штрафну санкцію у розмірі 3349,49 грн.

У мотивувальній частині постанови суду зазначено, що позивач вірно задекларував дохід за 2013-2015 роки, а тому висновок податкового органу про заниження позивачем доходу та завищення витрат є хибним.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 71 КАС України (в редакції на час ухвалення постанови суду) суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Відповідач не надав суду доказів виконання вимог ч.4 ст. 71 КАС України під час розгляду справи № 804/4786/16 Дніпропетровським окружним адміністративним судом, а саме: не надав до суду копію рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № на суму 27 172,37 грн., а також не повідомив суд про те, що оскаржуване у справі № 804/4786/16 рішення № від 28.03.2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску є скасованим.

У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу.

Суд зазначає, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб`єкту владних повноважень уникнути відповідальності.

За вказаних обставин, суд враховуючи наявність постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2016 року у справі № 804/4786/16, яка набрала законної сили, вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску позивачем строку для оскарження рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.05.2016 року № та поновити його.

Стосовно строку оскарження про вимоги сплати боргу (недоїмки) № Ф-37-56У від 13.02.2023 року, то відповідач не надав суду належним та допустимих доказів вручення позивачу копію оскаржуваної вимоги.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску позивачем строку для оскарження вимоги сплати боргу (недоїмки) № Ф-37-56У від 13.02.2023 року та поновити його.

Таким чином, заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 122, 240, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Поновити ОСОБА_1 строку звернення з позовом до суду.

Відмовити у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.В. Златін