Справа № 260/8564/24
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 липня 2025 року м. Ужгород№ 260/8564/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши в порядку письмового провадження в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №260/8564/24 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.03.2025 року справу передано головуючому судді Луцович М.М.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

20 березня 2025 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд:

« 1) у відповідності до статті 5 пункту 3 КАС України визнати протиправними дії (по порушенню прав позивача які передбачені статтями 28, 29 Конституції України, зазначені у позові нижче як обставини 5-16 і підтвердженими відповідними зазначеними і доданими доказами) та зобов`язати утриматися від вчинення дій посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо порушення Конституційних прав позивача, які закріплені та не можуть бути обмежені під час дії правового режиму воєнного стану, а саме права і свободи, передбачені статтями 28, 29 Конституції України. Права позивача які порушені відповідачами: право на життя, право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, право на повагу до гідності, піддано катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, без вільної згоди піддано медичним іншим дослідам, право на свободу та особисту недоторканність, право триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом, право бути невідкладно повідомленим про мотиви арешту чи затримання, право роз`яснення права та надання можливості з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника, право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання, не повідомлено родичів заарештованого чи затриманого, право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, право знати свої права і обов`язки, право на професійну правничу допомогу, право не виконувати явно злочинні розпорядження чи накази, право доказу вини в законному порядку і встановленню обвинувального вироку суду, право не доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, зобов?язання відбувати військову службу відповідно до закону, зобов`язання відносно позивача з боку відповідачів неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, порушено присягу посадовими особами відповідача. Зобов?язати відповідача утриматися від вказаних дій;

2) у відповідності до статті 5 пункту 5 КАСУ встановити наявність чи відсутність компетенції впливати на права позивача, які передбачені статтями 28, 29 Конституції України без рішення суду, виконувати повноваження надані законом виключно судам - або у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено право суду захистити право позивача в інший спосіб, аніж це передбачено у попередніх пунктах цієї норми, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав позивача - позивач просить суд скористатися правом суду захистити право позивача в інший спосіб, що забезпечує ефективний його захист;

3) у відповідності до статті 5 пункту 6 КАСУ зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_3 відшкодувати шкоду заподіяну людині-позивачу шляхом компенсації понесених витрат на лікування, не отриманого внаслідок правопорушення, доходу, моральної шкоди, витрат на юридичну допомогу- або у відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України передбачено право суду захистити право позивача в інший спосіб, аніж це передбачено у попередніх пунктах цієї норми, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав позивача - позивач просить суд скористатися правом суду захистити право позивача в інший спосіб що забезпечує ефективний його захист».

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 20 грудня 2024 року близько 14:00 год. позивач добровільно з`явився до відповідача, маючи при собі діючий документ про військовий облік, не перебуваючи при цьому у розшуку та своєчасно оновивши дані у Резерв+. Вказує, що посадові особи відповідача протиправно вилучили його мобільні телефони, здійснювали незаконний збір інформації під психологічним тиском, без згоди позивача збирали та оброблювали його персональні дані, фотографували його під психологічним тиском, незаконно позбавили волі - утримували у приміщенні за решіткою під вартою військового, не повідомили рідних про затримання як цього вимагає законодавство, вчиняли незаконні насильницькі дії, вчиняли психологічний (залякували, ображали) і фізичний тиск (не давали змоги сходити в туалет, не давали їжі та води), проявляли бездіяльність у відповідь на звернення про необхідність надання медичної, правової допомоги, виклику поліції. Також вказує, що 20 грудня 2024 року близько 20:00 години його погрузили у мікроавтобус та без дотримання правил дорожнього руху і безпеки перевезень, що виражалося у не обладнаному належним для цього чином транспортному засобі, а саме: перевезення позивача здійснювалося на не закріпленому до автомобіля дерев`яному стільці, у небезпечну пору доби, наражаючи тим самим його здоров`я і життя на небезпеку, доставили до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказане, на переконання позивача, свідчить про порушення відповідачем статей 28, 29 Конституції України. Враховуючи те, що дії та бездіяльність посадових осіб суб`єкта владних повноважень призвели до тяжких наслідків: до катування позивача посадовими особами держави, замаху на життя позивача з боку посадових осіб держави, втрати працездатності позивача, втрати його віри у дієвість державних органів по захисту прав громадян України, величезну моральну шкоду, позивач просить стягнути з відповідача шкоду заподіяну позивачу шляхом компенсації понесених витрат на лікування, неотриманого у наслідок правопорушення, доходу, моральної шкоди, витрат на юридичну допомогу. З огляду на вказане, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Судом вжито достатніх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі та надано достатній строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивача призвано на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до військового квитка позивача від 20.12.2024 року серії НОМЕР_3 з 21.12.2024 року ОСОБА_1 20.12.2024 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний придатним до військової служби та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 (наказ від 21.12.2024 року №284) на посаді старший навідний, військове звання «солдат».

Відповідно до акту про відмову від підпису від 20.12.2024 під час ознайомлення ОСОБА_1 із записом у військовому квитку, мобілізаційному розпорядженні, та про ознайомлення з рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , він відмовився від підпису.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо порушення ним прав позивача, передбачених статтями 28, 29 Конституції України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Частиною 2статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Згідно статті 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно із ч.1 ст. 2 цього Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На підставі частини другої цієї статті проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.

За змістом частини четвертої вказаної статті порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст. 3 Закону №2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Строк дії Указу та, відповідно, воєнного стану в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України. На момент розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону №2232-ХІІ, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Так, зокрема, відповідно до частин п`ятої статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів розвідувальних органів України - відповідний підрозділ розвідувальних органів України, осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту). Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Цей порядок визначає:

механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

порядок оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил України, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України чи відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

порядок надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;

організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів;

процедури оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Військовозобов`язані та резервісти, які перебувають на зборах, у разі оголошення мобілізації продовжують перебувати на зборах. За необхідності зазначені особи призиваються на військову службу командирами відповідних військових частин за розпорядженням Генерального штабу Збройних Сил України.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Відповідно до пункту 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 (далі Порядок № 560) призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюється у строки та в обсягах, визначених мобілізаційними планами, мобілізаційними директивами (розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил або Генерального штабу Збройних Сил.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Суд зазначає, що відповідно до п.8 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі Положення № 154) завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до абз.9 пункту 11 Положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Як вбачається з матеріалів справи 20.12.2024 року працівниками поліції було доставлено позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою призову на військову службу під час мобілізації.

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.12.2024 року №314/08 позивача визнано придатним до військової служби.

Як вбачається з військового квитка позивача від 20.12.2024 року серії НОМЕР_3 з 21.12.2024 року ОСОБА_1 20.12.2024 медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 визнаний придатним до військової служби та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 (наказ від 21.12.2024 року №284) на посаді старший навідний, військове звання «солдат».

Відповідно до акту про відмову від підпису від 20.12.2024 під час ознайомлення ОСОБА_1 із записом у військовому квитку, мобілізаційному розпорядженні, та про ознайомлення з рішенням ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_1 , він відмовився від підпису.

В даній справі в ході процедури призову позивача судом не встановлено порушень, які б зумовлювали висновок про протиправність всієї процедури. Судом не встановлено порушень, які б зумовлювали висновок про те, що позивач не підлягав мобілізації (наявність відстрочки, непридатності до військової служби і тд).

Отже, судом встановлено, що в межах своїх повноважень відповідачем здійснено процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Права на відстрочку в ході проведення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, відповідачем не встановлено та позивачем не заявлено.

При цьому судом не встановлено порушення відповідачем процедури призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Суд звертає увагу позивача, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України)

Застосовуючи вищевикладені положення до обставин цієї справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Наведене означає, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до адміністративного суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом він не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.02.2019 року у справі № 824/399/17-а.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених положень законодавства вбачається, що питання факту сторонами доводяться на засадах рівності, в той час як при вирішенні питання права в частині правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме останній доводить правомірність своїх дій.

Обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №520/2261/19.

У позовній заяви позивач зокрема наголошує на порушенні відповідачем статей 28, 29 Конституції, однак не конкретизує якими діями та за яких обставин відбулося порушення.

Подані позивачем відеозаписи та переписки (мовою окупанта, без українського перекладу) жодним чином не підтверджують обставини, про які стверджує позивач, а саме: порушення його конституційних прав передбачених статтями 28, 29 Конституції України.

Крім того, дії щодо насилля, катування, незаконного позбавлення волі, психологічного та фізичного тиску, про які вказував позивач, не можуть бути предметом правової оцінки адміністративного суду, оскільки йдеться про кримінальні правопорушення.

Суд наголошує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, що передбачений ст. 65 Конституції України, відтак, не є незаконним утриманням особи.

Суд звертає увагу позивача на те, що у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень позивач має право звернутися до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Суд вказує, що позивачем не надано суду жодних доказів звернення із заявами про вчинення злочину до правоохоронних органів щодо насилля, катування, незаконного позбавлення волі, психологічного та фізичного тиску посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Враховуючи вищенаведене, а також виходячи із матеріалів цієї справи у суду відсутні підстави для визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо порушення прав позивача, які передбачені статтями 28, 29 Конституції України.

З огляду на вказане, не підлягає також задоволенню позовна вимога позивача про встановлення наявності чи відсутності компетенції у відповідача впливати на права позивача, які передбачені статтями 28, 29 Конституції України без рішення суду, виконувати повноваження надані законом виключно судам, з огляду на те, що в межах даної справи не встановлено порушень відповідачем прав позивача, передбачених статтею 28, 29 Конституції України.

Щодо прохання позивача здійснити його захист в інший спосіб суд зауважує, що таке прохання суперечить принципу диспозитивності.

Судом не встановлено підстав для виходу за межі позовних вимог та обрання іншого способу захисту прав позивача, оскільки з предмету позову вбачається, що воля позивача спрямована на оцінку дій відповідача щодо насилля, катування, незаконного позбавлення волі, психологічного та фізичного тиску на позивача, а вирішення таких питань в будь-якому випадку не може бути здійснено адміністративним судом.

Вимоги позивача про відшкодування шкоди шляхом компенсації понесених витрат на лікування, доходу, моральної шкоди, витрат на юридичну допомогу також не підлягають задоволенню, так як вирішення цієї позовної вимоги має похідний характер відносно попередніх вимог, що свідчить про відсутність підстав для її задоволення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Решта доводів позивача на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович