Справа № 460/184/25
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/184/25 пров. № А/857/14523/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С. М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в справі № 460/184/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Максимчук О.О.,

час ухвалення рішення 18 березня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 18 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дії та зобов`язати відповідача призначити позивачу дострокову пенсію за віком згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 26.04.2024 №84 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком за нормами пункту 3 частини 1 статті статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.04.2024 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду викладених в цьому рішенні.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач ГУ ПФУ в Полтавській області, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 з 17.02.2010 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ, тобто мати використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, тому підстав для призначення дострокової пенсії батькові немає.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4 серії НОМЕР_1 , виданим позивачу 25.05.1996 Рівненською обласною державною адміністрацією.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.07.2006 позивач є батьком ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №908553 від 01.08.2024 ОСОБА_3 (син позивача) є інвалідом з дитинства 3 групи, яка встановлена з 30.06.2024.

Вказане також підтверджується наявними в матеріалах справи: корінцем медичного висновку №88 від 19.10.2020 про дитину-інваліда до 18 років, медичного заключення №975 від 06.11.2010, медичного висновку №764 від 21.10.2015.

Відповідно до довідки відділу надання соціальних послуг від 16.04.2024 №2025, позивач перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу з надбавкою на догляд відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю та дітям з інвалідністю» на сина ОСОБА_4 , 2006 р.н. Позивачу, у зв`язку з отриманням вказаної допомоги, Управлінням соціального захисту населення райдержадміністрації видано посвідчення від 12.07.2018 серії НОМЕР_3 .

Позивач після досягнення 55 років 17.04.2024 звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком як батькові дитини з інвалідністю з дитинства.

З урахуванням принципу екстериторіальності, заяву позивача про призначення пенсії розглянуто ГУ ПФУ в Полтавській області та 26.04.2024 прийнято рішення №84 про відмову у призначенні пенсії за віком за нормами статті 115 Закону №1058-IV. В рішенні вказано, що відмову, яка обґрунтована тим, що відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має право на різні види пенсії, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Аналіз документів наданих позивачем показує, що мати ОСОБА_2 дитини з інвалідністю використала одне із наданих їй прав призначення пенсії, тому підстав для призначення дострокової пенсії батьку немає, відтак управлінням прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні дострокової пенсії за віком як батькові дитини інваліда у зв`язку з відсутністю права на призначення пенсії.

ОСОБА_2 (дружина позивача) звернулась до відповідача-1 з заявою від 07.11.2024, в якій просила прийняти відмову від призначення їй пенсії згідно п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV та повідомила про надання згоди на призначення такого виду пенсії батьку дитини з інвалідністю ОСОБА_1 (позивачу).

Головне управління ПФУ в Рівненській області листом від 21.11.2024 надав відповідь на заяву дружини позивача, в якій зазначив, що з 17.02.2010 ОСОБА_2 призначено пенсію по інвалідності ІІІ групи відповідно до статті 54 Закону №796-ХІІ. Оскільки ОСОБА_2 реалізувала своє право щодо вибору одного з видів пенсії, то чоловік не має права на призначення дострокової пенсії відповідно до норм Закону №1058-IV.

Листом від 22.11.2024 ГУ ПФУ в Рівненській області повідомив позивача про результати його звернення щодо призначення пенсії за віком, в якому зазначив, що згідно з електронною пенсійною справою ОСОБА_2 , яка є матір`ю ОСОБА_3 дитини з інвалідністю з дитинства 3 групи, отримує пенсію по інвалідності 3 групи. Оскільки ОСОБА_2 скористалась правом на призначення одного з можливих видів пенсії, то норма п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-IV щодо призначення дострокової пенсії на позивача, як на батька дитини з інвалідністю, не поширюється, відтак право на призначення пенсії відповідно до вказаного Закону відсутнє.

Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, тому звернувся до суду з цим позовом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (стаття 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства та тяжко хворих дітей, яким не встановлено інвалідність, які виховали їх до досягнення зазначеного віку, - після досягнення віку 50 років та за наявності не менше ніж 15 років страхового стажу. При цьому особами з інвалідністю з дитинства вважаються також діти з інвалідністю віком до 18 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей, дитини з інвалідністю чи тяжко хворої дитини, якій не встановлено інвалідність, до шестирічного віку здійснювалося батьком, батьку призначається дострокова пенсія за віком після досягнення віку 55 років та за наявності страхового стажу не менше ніж 20 років.

Таким чином, матері надається право вибору особи, яка буде одержувати дострокову пенсію за віком: вона сама або батько дітей.

Судом встановлено, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є позиція органів Пенсійного фонду України, що мати особи з інвалідністю з дитинства - ОСОБА_2 одержує пенсію по інвалідності, а тому вона не може відмовитися від призначення дострокової пенсії за віком на користь позивача, оскільки використала своє право на пенсію.

Разом з тим апеляційний суд звертає увагу, що така позиція пенсійного органу є помилковою з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, своє право на отримання пенсії із підстав, встановлених п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ОСОБА_2 не використала, оскільки отримує пенсію по інвалідності, внаслідок чого делегувала своє дострокове право на пенсію за віком батьку особи з інвалідністю з дитинства, що підтверджується заявою самої ОСОБА_2 від 07.11.2024 (а.с. 18).

Положеннями абз. 2 п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено спеціальне суб`єктивне право батька, як одного з подружжя, що здійснювало виховання дитини-інваліда, на призначення дострокової пенсії за віком, і допустимість реалізації цього права не може ставитися в залежність від реалізації матір`ю свого права на призначення пенсії за інвалідністю, передбаченого іншими нормами законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 12 листопада 2013 року у справі № 21-373а13. Верховний Суд від зазначеної правової позиції у своїх рішеннях станом на час розгляду справи не відступав.

Відтак, апеляційний суд вважає безпідставними посилання органів Пенсійного фонду України, що батьки дитини використали своє право на пенсію, як на підставу відмови позивачу в призначенні пенсії.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком як батькові особи з інвалідністю з дитинства відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки під час розгляду справи суд встановив, що при призначенні позивачу дострокової пенсії, як батькові особи з інвалідністю з дитинства за вибором матері, дружина позивача отримувала інший вид пенсії, про що було відомо пенсійному органу.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в справі № 460/184/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.