Справа № 520/16913/25
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

16 липня 2025 р. Справа № 520/16913/25
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Панов М.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та скасування висновків, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) при проведенні службової перевірки щодо встановлення зв`язку між бойовими подіями від 26 квітня 2023 року та травмуванням куприка (консолідованого застарілого перелому тіла S3 з легкою кутовою посттравматичною деформацією) виявленим у водія гранатометного відділення роти вогневої підтримки солдата ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) (колишнього солдата), призначеної на підставі рапорту від 28 липня 2024 року водія гранатометного відділення взводу вогневої підтримки роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати висновки службової перевірки щодо встановлення зв`язку між бойовими подіями від 26 квітня 2023 року та травмуванням куприка (консолідованого застарілого перелому тіла S3 з легкою кутовою посттравматичною деформацією) виявленим у водія гранатометного відділення роти вогневої підтримки солдата ОСОБА_2 , а саме відсутності достатніх підтверджуючих фактів для встановлення прямого зв`язку між можливим травмуванням солдата ОСОБА_2 від 26.04.2023 та виявленим 25.05.2024 дегенеративно-дістрофічним ураженням попереко-крижового (консолідованого застарілого перелому тіла S3 з легкою кутовою посттравматичною деформацією; тендінопатія пресакральної фасції та прямокрижового-куприкової зв`язки; часткова сакралізація L5; грижа диску L4 з помірним стенозом хребтового каналу) відділу хребта;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) повторно провести службову перевірку щодо встановлення зв`язку між бойовими подіями від 26 квітня 2023 року та травмуванням куприка (консолідованого застарілого перелому тіла S3 з легкою кутовою посттравматичною деформацією), виявленим у водія гранатометного відділення роти вогневої підтримки колишнього солдата ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд встановив, що вона не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частин другої, третьої цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем оскаржуються висновки службової перевірки щодо встановлення зв`язку між бойовими подіями від 26 квітня 2023 року та травмуванням куприка (консолідованого застарілого перелому тіла S3 з легкою кутовою посттравматичною деформацією) виявленим у водія гранатометного відділення роти вогневої підтримки солдата ОСОБА_2 , які складені за результатами службового розслідування події, яка сталася з ОСОБА_1 у 2023 році, під час проходження позивачем публічної служби.

Судом встановлено, що 28 липня 2024 року позивач звернувся до командування ВЧ НОМЕР_2 з рапортом про проведення службового розслідування та надання довідки про обставини травми, яку він отримав 26 квітня 2023 року в м. Бахмут під час виконання бойового розпорядження.

За результатом звернення позивача, представниками командування військової частини НОМЕР_2 проведено службову перевірку за фактом травмування позивача 26 квітня 2023 року і встановлення обставин такого травмування. При цьому, за результатами службової перевірки відповідач дійшов висновків про те, що Військова частина не має достатніх підтверджуючих фактів для встановлення прямого зв`язку між можливим травмуванням солдата ОСОБА_3 від 26 квітня 2023 року та виявленим 25 травня 2024 року дегенеративно-дістрофічним ураженням попереко-крижового (консолідований застарілий перелом тіла S3 з легкою кутовою посттравматичною деформацією; тендінопатія пресакральної фасції та прямокрижового-куприкової зв`язки; часткова сакралізація L5; грижа диску L4 з помірним стенозом хребтового каналу) відділу хребта.

Також, судом встановлено, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №106 від 16.04.2025 ОСОБА_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_4 (по особовому складу) від 04 квітня 2025 року №47-РС у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».З 16 квітня 2025 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Отже, саме з 16.04.2025 позивач мав дізнатися про порушення свого права, за захистом якого він звернувся до суду з даним позовом.

Позивач звернувся до суду з даним позовом лише 26.06.2025 (згідно дати на позовній заяві, яка була сформована та подана до Харківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" та була зареєстрована судом згідно відтиску штампу канцелярії суду на позовній заяві), тобто з порушенням встановленого ч. 5 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України місячного строку.

Ухвалою суду від 01.07.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та скасування висновків, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із зазначенням обґрунтованих та поважних причин його пропуску та наданням доказів поважності таких причин, а також уточненої позовної заяви із зазначенням у ній повного найменування відповідача, його місцезнаходження, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти.

14.07.2025 представником позивача до суду подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій він зазначає, що позивач звільнився з військової служби на підставі підпункту б пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто за станом здоров`я. Після звільнення з військової служби неодноразово звертався до лікаря ревматолога зі скаргами на біль, обмеження рухів в поперековому відділі хребта та проходив лікування в комунальному некомерційному підприємстві «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради, на підтвердження чого надає довідку з комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради від 11.07.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на лікуванні у ревматолога, з 16.04.2025, в подальшому неодноразово звертався за медичною допомогою, що підтверджується інформаційними листами з програми «Нelsi».

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, в якій колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені і Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Верховний Суд в постанові від 20 грудня 2023 року по справі № 420/4212/23 вказав, що особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2024 року по справі № 990/12/24.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивачем будь-яких доказів на підтвердження неможливості своєчасного звернення до суду протягом визначеного процесуальним законом строку з даним позовом, доказів, що існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду з даним позовом, позивачем до суду не надано та в заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду не зазначено.

Щодо посилань представника позивача на необхідність зібрання доказів, суд зазначає, що позовна заява подана до Харківського окружного адміністративного суду представником позивача, як і заява про поновлення процесуального строку. Опитування, на які посилається представник позивача, були здійснені 05.06.2025 та 11.06.2025, тобто майже через два місяці після звільнення з військової служби, після звернення позивача до адвоката.

Суд зазначає, що лікування позивача, про яке зазначено у заяві про поновлення процесуального строку, не заважало звернутися до суду з даним позовом через представника у встановлений законом строк, адже довідка з комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №24» Харківської міської ради від 11.07.2025, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на лікуванні у ревматолога, з 16.04.2025, та в подальшому неодноразово звертався за медичною допомогою, не є такою, що підтверджує стаціонарне лікування позивача у даному медичному закладі.

Таким чином, представником позивача у поданій заяві не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення позивача до суду, які б завадили звернутися позивачу за правовою допомогою та в подальшому до суду з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені представником позивача обставини суд визнає недостатніми для висновку про те, що позивачем з поважних причин пропущено строк звернення до суду з даним позовом, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

При цьому, слід зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Отже, суд дійшов висновку, що заява представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із даним адміністративним позовом задоволенню не підлягає, а позовну заяву необхідно повернути позивачу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 123, 169, 293, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного процесуального строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та скасування висновків, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається, згідно ч. 6 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Панов М.М.