Справа № 640/27284/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та вимоги ,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м.Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 16.03.2021 №0-2658 в частині застосування штрафу у сумі 11593,78 грн.; - визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 28.09.2021 №0-2658.

Ухвалою від 12 жовтня 2021 року у справі головуючим суддею Костенко Д.А., відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно абз.4 п.2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 року №2825-IX (далі Закон №2825) зазначено, що інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Так, на виконання вищенаведеного пункту Закону №2825 Окружний адміністративний суд міста Києва скерував матеріали справи №640/27284/21 за належністю.

01.04.2025 року справа №640/27284/21 за результатами автоматизованого розподілу була передана для розгляду судді Одеського окружного адміністративного суду Іванову Е.А.

Ухвалою судді від 07.04.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/27284/21 та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Розгляд справи розпочато спочатку.

Позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 16.03.2021 №0-2658 в частині застосування штрафу у сумі 11593,78 грн.; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 28.09.2021 №0-2658, мотивуючи це тим, що відповідачем не прийнято до уваги, що нерухоме майно на яке відповідач нарахував податок було знищено пожежою в 2000 році, тому вважає, що податкові повідомлення та вимога є протиправними.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог мотивує тим, що належний позивачеві житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальної площею 338,2 кв.м. є власністю ОСОБА_1 , про що свідчать дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення стосовно непридатності житлового будинку для проживання в т.ч. у зв`язку із аварійним станом конструктивних елементів приймаються відповідною місцевою радою на основі висновку комісії. Згідно п.11 Положення обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і житлових приміщень непридатними для проживання затвердженим постановою Ради міністрів УРСР від 26.04.1984року №189 якщо житловий будинок визнано виконавчим комітетом районної, міської, районної в мсті Раді народних депутатів невідповідним санітарним і технічним вимогам та непридатним для проживання виконком відповідної місцевої Ради вносить до виконавчого т комітету міської Ради народних депутатів пропозицію про використання цього будинку (приміщення) і в інших цілях або про знесення будинку. Таким чином позивач не надав відповідні документи які б відповідали вимогам діючого законодавства та були підставою для визнання нерухомості позивача об`єктом який не оподатковується Окрім того, свідоцтво про право власності на житловий будинок було видано позивачу 17.11.2015 року, тобто через 5-ть років після пожежі.

Позивач надав до суду відповіді на відзив.

Дослідивши заяви по суті справи, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

За даними ДПС ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 338.2 кв.м. житловою площею 101,6кв.м. що розташований за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2021 року, згідно якої право власності у позивача на даний об`єкт виникло 30.10.2015 року.

13.05.2020року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0-2658, яким позивачеві визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2020 рік в сумі 11593,78грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення є предметом оскарження у даній адміністративній справі.

Встановлено, що об`єктом оподаткування при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є житловий будинок загальною площею 338,2 кв.м, житловою площею 101,6,5 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Надалі відповідачем складена податкова вимога 28.07.2021 року №0-2658 якою визначена, що станом на 27.07.2021 року сума податкового боргу ОСОБА_1 складає 18476грн. з яких 18367,26грн. податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості та 108,74грн. земельний податок з фізичних осіб.

З вказаними ППР та вимогою позивач не згоден та звернувся до суду з позовом.

З 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 № 71-VIІI "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України, було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п. п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа обєкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з п. "ґ" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України не є об`єктом оподаткування житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Позивач обгартовує свої вимоги тим що згідно наданих суду документів, а саме: Довідки Загону державної пожежної охорони №10 по охороні Залізничного району №3-л від 25.04.2000 року та акту про пожежу від 20.04.2000 року відбулась пожежа житлового будинку розташованого АДРЕСА_1 .

Статтею 7 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

На час виникнення спірних правовідносин діяло Положення про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання затверджене постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.1984 №189 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 3 Положення обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби.

Пунктом 6 Положення передбачено, що для обстеження стану жилих будинків щодо яких надійшла пропозиція про визнання жилого будинку непридатним для проживання, виконавчий комітет відповідної місцевої Ради народних депутатів призначає комісію в такому складі: заступник голови виконавчого комітету місцевої Ради (голова комісії), начальник управління (відділу) житлового (комунального) господарства виконавчого комітету місцевої Ради (заступник голови комісії), представник органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби, представник відділу (управління) у справах будівництва і архітектури виконавчого комітету місцевої Ради або районний архітектор, представник органу державного пожежного нагляду, депутат місцевої Ради, інженер житлово-експлуатаційної організації (секретар комісії), представник громадського будинкового комітету.

Вказана комісія, згідно з пунктом 7 Положення, розглядає подані документи; обстежує стан жилого будинку (жилого приміщення) та складає відповідний акт; перевіряє обґрунтованість висновків про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту жилого будинку (жилого приміщення); при визнанні жилого будинку (жилого приміщення) непридатним для проживання вносить виконавчому комітетові місцевої Ради пропозицію.

Позивач зазначає, що акт обстеження приміщень житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 не складався.

При цьому статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що питання обліку житлового фонду, об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності, здійснення контролю за його використанням, а також питання визначення технічного стану житлових будинків належать до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Рішення стосовно непридатності житлового будинку (житлового приміщення) для проживання (в тому числі у зв`язку з аварійним станом конструктивних елементів), про використання непридатного для проживання житлового будинку (житлового приміщення) з іншою метою (переведення у нежитловий фонд) або про знесення цього будинку приймаються відповідною місцевою радою на основі висновку комісії.

Позивач вказує, що він не одноразово звертався до органу місцевого самоврядування щодо обстеження його будинку після пожежі, але йому в цьому було відмовлено.

Та суд зазначає, що питання бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо обстеження придатності житлового будинку для проживання не є предметом спору по цій справі, тоді як доказів звернення до працівників житлово-експлуатаційних організацій для обстеження позивач також не надав.

Також позивач не зніс будинок, який як він вказує був непридатним для проживання, з відповідним обстеженням експертом та внесенням запису до Державного реєстру речових прав про виключення об`єкта з Реєстру.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас матеріали справи містять Свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 47739856 від 17.11.2015 року, яким визначено право власності ОСОБА_1 на житловий будинок у АДРЕСА_1 загальною площею 338,2 кв.м. житлова 101,6 кв.м, та з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2015 року з якого вбачається, що складовими частинами об`єктів нерухомого майна є літера «А» житловий будинок, літера «Л» -житловий будинок, «а» штрих -прибудова, «б» -сарай, «д»- гараж,» «е -теплиця, «ж» -сарай, «и» -сарай, «к»-теплиця, «м»-вбиральня, «н»-літній душ, «і» -вимощення.

Також з відмітки датованою 16.01.2014р. на Технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 від 12.07.2013р. вбачається, що позивачем була подана 06.11.2013 року декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована в Інспекції ДАБК ум.Києві 06.11.2013 року №КВ 30 на житловий будинок літера «Л» загальною площею 180,1 кв.м. в т.ч. житлова 38,5 кв.м. з тамбуром 4,8кв.м.

Також згідно вищевказаного технічного паспорту площа по літері «А» загальна -158,1 кв.м. вт.ч. житлова 63,1 кв.м., допомжна -95кв.м., по літері «Л» площа загальна -180,1 кв.м. житлова -38,5 кв.м. допоміжна 118,1 кв.м. Всього по домоволодінню 338,2 кв.м. з яких 101,6кв.м житлова.

Позивач зазначає, про помилковість даних у технічному паспорті щодо технічного стану літери «А», проте доказів, того, що він звертався за внесенням виправлень після отримання нового технічного паспорту у 2013 році чи внесенням виправлень до нього або у Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане у 2015 році матеріали справи не містять.

Відповідно до п.7 Порядку проведення технічної інвентаризації затвердженого Кабінетом Міністрів України від 12 травня 2023 р. № 488 обстеження проводиться у присутності замовника або уповноваженої ним особи шляхом візуального огляду об`єкта нерухомого майна з вимірюванням та визначенням його складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану. Під час обстеження проводяться необхідні вимірювання кількісних характеристик об`єкта нерухомого майна з відображенням їх результатів у журналах обмірів, технічний опис його частин та конструктивних елементів, фотофіксація та у разі відсутності кадастрового плану земельної ділянки під час обстеження складається абрис території з нанесенням усіх наявних житлових будинків, будівель, споруд, господарських (присадибних) будівель і споруд, захисних споруд, споруд подвійного призначення, меж та угідь (двору, саду, городу тощо).

У разі коли земельна ділянка сформована, використовується кадастровий план земельної ділянки, який міститься у документації із землеустрою, відповідно до якої здійснено формування земельної ділянки.

Вимірювання на об`єкті проводиться засобами вимірювальної техніки. Регульовані на законодавчому рівні засоби вимірювальної техніки, що застосовуються під час проведення технічної інвентаризації, повинні відповідати положенням Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів.

Не дозволяється проводити обстеження об`єкта нерухомого майна виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями тощо.

Визначення характеристик і параметрів виробів, матеріалів і конструкцій об`єкта нерухомого майна здійснюється із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за потреби).

У разі відсутності на земельній ділянці об`єкта (об`єктів) нерухомого майна до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва вносяться відомості щодо його відсутності.

На підставі інформації, отриманої виконавцем під час підготовки до обстеження та обстеження, визначаються відомості щодо складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або зміни зазначених характеристик об`єкта нерухомого майна за певний період часу та здійснюється оформлення результатів технічної інвентаризації шляхом виготовлення інвентаризаційної справи, матеріалів технічної інвентаризації та технічних паспортів з використанням Реєстру будівельної діяльності в електронній та/або паперовій формі відповідно до законодавства.

Згідно п.11 Порядку у технічному паспорті містяться такі відомості:

інформація про замовника та виконавця;

реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності;

ідентифікатор об`єкта;

адреса об`єкта;

відомості щодо основних конструктивних елементів, узагальнена інформація про технічний стан, наявність інженерних систем, рік будівництва;

графічні матеріали (схематичний план, плани поверхів);

експлікація до графічних матеріалів.

Суд відхиляє, як недопустимий доказ акт від 18.06.2024 року та фото, так як стан придатності об`єкта до проживання повинен встановлюватися інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю громадськості , у разі необхідності залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організації та органів та закладів санітарно-епідеміологічної служби з оформленням акту, а на підставі нього вносить пропозицію до виконкому Ради народних депутатів про визнання житлового будинку таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання, тоді як це й акт складений 18.06.2024 року мешканцями АДРЕСА_1 , тоді як оскаржувані рішення датовані 2021 роком.

Разом з тим, у технічному паспорті вказано що % фізичного зносу літери «А» становить 74%, тоді як літера «Л» є новобудова.

Суд також акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із вищенаведеного слідує, що під час розрахунку відповідачем податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки контролюючим органом правомірно визначено об`єкт оподаткування та вірно нараховано податкове зобов`язання.

Враховуючи усі вище викладені обставини, суд приходить висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 16.03.2021 №0-2658 в частині застосування нарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно у сумі 11593,78 грн., та податкової вимоги від 28.09.2021 №0-2658, тоді як обставини, на які посилається позивач в обґрунтування його протиправності, не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду адміністративної справи.

З огляду на викладене, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем не доведено не правомірність оскаржуваних рішень, а відповідачем доводи позовної заяви були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) .

Суддя Е.А.Іванов

.