Справа № 640/21425/18
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 р. № 640/21425/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Брагар В. С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаФонду державного майна України, вул. Генерала Алмазова, 18/9,м. Київ,01133,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн,

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду державного майна України, про

- визнати протиправними дії Фонду державного майна України стосовно неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 від 22 жовтня 2018 року з забезпечення повної та об`єктивної перевірки всіх викладених у заяві доводів, участі заявника при розгляді заяви, можливості ознайомлюватися з матеріалами перевірки, а також інших прав заявника, зазначених в заяві заявника;

- зобов`язати Фонду державного майна України провести належний розгляд заяви ОСОБА_1 від 22 жовтня 2018 року з забезпеченням дотримання прав заявника відповідно до положень Закону України «Про звернення громадян»;

- стягнути з Фонду державного майна України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Мотивуючи адміністративний позов позивач стверджував, що для забезпечення прав громадян, передбачених статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», кожному з цих прав кореспондується відповідний обов`язок органу, який розглядає відповідну заяву, встановлений статтею 19 даного Закону. Тобто, таким правам заявника, як особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу, кореспондується такий обов`язок органу, що розглядає заяву як об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви. При цьому, такому праву заявника, як бути присутнім при розгляді заяви чи скарги, кореспондується такий обов`язок органу, що розглядає заяву, як на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу.

На переконання позивача, розгляд його заяви без забезпечення реалізації його прав, визначених статтею 18 Закону України «Про звернення громадян», свідчить про невиконання органом, який розглядав відповідну заяву, встановлених статтею 19 даного Закону обов`язків, що в свою чергу є підтвердженням порушень Закону України «Про звернення громадян» та свідченням протиправності дій такого органу при розгляді заяви громадянина, а сам такий розгляд не може вважатись належним, повним та об`єктивним.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що представник відповідача зазначив, що звернення позивача розглянуто об`єктивно та всебічно, про результати розгляду якого повідомлено останнього у встановлений законом строк листом. На думку представника відповідача, питання щодо прийняття рішення Фондом розглядати письмове звернення громадян на відкритому засіданні є правом державного органу, а не абсолютним його обов`язком.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2018 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 розгляд справи призначити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В :

22 жовтня 2018 року позивач звернувся до Фонду державного майна України із заявою щодо сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів громадян, повідомлення про порушення законодавства та про недоліки в діяльності посадових осіб Фонду державного майна України при виданні наказу від 17.08.2018 №171-р.

За результатами розгляду звернення Фонд державного майна України листом від 16 листопада 2018 року №10-09-22560 повідомив, що наказ від 17.08.2018 №171-р. "Про призначення ОСОБА_2 " видано з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому, відповідач зазначив, що оскільки при розгляді заяви за характером та змістом останньої перевірки не проводились, додаткові матеріали не витребовувались, необхідності у моїй особистій присутності та проведенні засідання щодо розгляду цієї заяви не було.

Вважаючи протиправними дії щодо неналежного розгляду звернення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин). Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Вимогами статті 3 Закону №393/96-ВР визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань (частина 1 статті 5 Закону №393/96-ВР).

Порядок розгляду заяв (звернень) врегульовано статтею 15 Закону №393/96-ВР.

Статтею 18 Закону №393/96-ВР визначено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Так, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями та/або бездіяльністю.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушених саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У адміністративному позові позивачем не наведено жодного аргументу стосовно того, що відсутність його при розгляді звернення порушує права та законні інтереси та не зазначено, в чому таке порушення полягає. При цьому, судом не встановлено протиправності дій відповідача, оскільки законом на державний орган покладено обов`язок запрошувати заявника на засідання органу, яке в даному випадку не проводилось, відповідно, і такий обов`язок у відповідача не виник.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Стосовно вимоги про стягнення на користь позивача 5 000,00 грн. моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 Цивільного кодексу України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Позивачем не підтверджено належними доказами понесення ним душевних страждань, на які він посилається в адміністративному позові. Позивачем не наведено доказів наявності причинного зв`язку між оскаржуваними діями відповідача та завданою йому шкодою, також не надано жодних доказів прояву такої шкоди, відтак підстави для задоволення вимог у цій частині відсутні.

Крім того, позивачем не надано доказів здійснення ним журналістської діяльності, про яку зазначено у позові.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77,139, 143, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Фонду державного майна України (вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133, ) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. С. Брагар