Справа № 520/35696/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 р. Справа № 520/35696/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського окружного адміністративного суду на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 520/35696/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківського окружного адміністративного суду

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Харківського окружного адміністративного суду (далі відповідач, апелянт), в якому просив:

- зобов`язати Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на запит від 24.12.2024, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13026/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом мені, як стягувачу;

- вдруге надіслати виконавчі листи за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13026/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом ОСОБА_1 , як стягувачу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2025 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 на інформацію від 24.12.2024.

Зобов`язано Харківський окружний адміністративний суд надати інформацію на його запит від 24.12.2024 щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13026/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Харківський окружний адміністративний суд подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що Харківським окружним адміністративним судом позивачу надана відповідь на його запит від 24.12.2024 у передбачений законом спосіб та в строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», тому доводи позивача про відмову в задоволенні його запиту на інформацію є необґрунтованими. Зазначив, що інформація, створена під час судового провадження в якому особа є учасником справи, не є публічною, визначеною Законом України "Про доступ до публічної інформації".

ОСОБА_1 , скориставшись правом, передбаченим статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому воно не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 308, пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено такі обставини справи.

24.12.2024 ОСОБА_1 направив на електронну адресу Харківського окружного адміністративного суду запит на отримання інформації щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13026/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу, а також просив надіслати йому як стягувачу виконавчі листи за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13026/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом.

27.12.2024 листом Харківського окружного адміністративного суду № 05-24/56798/2024 позивачу повідомлено, що інформація, створена під час судового провадження, в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією, визначеною Законом України «Про доступ до публічної інформації». КАС України регламентує спеціальний порядок доступу учасників судових процесів до інформації, створеної під час судового провадження. Доступ учасників справи та осіб, стосовно яких суд вирішив питання про їхні права чи обов`язки, до інформації забезпечується в порядку, встановленому цим кодексом. Видача виконавчих документів після їх підписання здійснюється в приміщенні суду, чинним законодавством України не передбачено направлення таких документів заявникам на їх адреси.

Вважаючи свої права порушеними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, з виходом за межі позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надана відповідачем відповідь не містить жодних належних пояснень стосовно першого пункту відповідного звернення, а саме в частині надання інформації щодо строків надсилання виконавчих документів, тобто в цій частині запит був неналежно розглянутий.

Колегія суддів не погоджується висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 1 статті 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI).

За змістом статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI передбачено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з частиною 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що поданий позивач запит стосується видачі виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 520/13026/24.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що інформація, створена під час судового провадження, в якому особа є учасником справи, не є публічною інформацією. Доступ учасників справи та осіб, стосовно яких суд вирішив питання про їхні права чи обов`язки, доступ до інформації забезпечуються в порядку, встановленому КАС України.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта слушними з огляду на таке.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положеннями частин 2, 3 статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

За змістом абзацу 1 частини 1 статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

З вищезазначеного вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) свідчить, що виконання судових рішень розглядається ЄСПЛ як обов`язкова, невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у пункті 25 рішення у справі «Шаренок проти України (заява № 35087/02) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Отже, з вищезазначеного вбачається, що оскільки виконання судового рішення є складовою частиною судового провадження, то інформація, яка створена в ході виконання рішення, в тому числі в частині виготовлення та направлення виконавчих листів, не є публічною в розумінні Закону № 2939-VI. Натомість доступ до неї відбувається в порядку, передбаченому КАС України.

Твердження позивача на порушення його прав на отримання інформації за зверненням від 24.12.2024 в порушення вимог Закону №2939-УІ колегія суддів вважає необґрунтованими з вище зазначених підстав.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується положеннями статті 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням «Серявін та інші проти України», та пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень.

Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Положеннями пункту 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши фактичні обставини та питання права, які лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За змістом частини 2 статті 317 КАС України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського окружного адміністративного суду - задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року по справі № 520/35696/24 скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дій Харківського окружного адміністративного суду стосовно неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 на інформацію від 24.12.2024 та зобов`язання Харківського окружного адміністративного суду надати інформацію на його запит від 24.12.2024, щодо строків надсилання виконавчих документів за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2024 у справі № 520/19288/24 та за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 у справі № 520/13026/24 засобами поштового зв`язку рекомендованим відправленням із супровідним листом йому, як стягувачу - скасувати.

Ухвалити постанову, якою в скасованій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк