Справа № 520/13015/25
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання забезпечення адміністративного позову

"15" липня 2025 р. справа № 520/13015/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Чугуївське автотранспортне підприємство-16350" (пров. Рятувальників, буд. 2А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, ) про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чугуївське автотранспортне підприємство-16350" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просить суд:

- скасувати постанову від 08.05.2025 №130723 відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганський та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000 грн. до ТОВ "Чугуївське автотранспортне підприємство 16350".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 у справі №520/13015/25 відкрито спрощене провадження згідно з положеннями п. 10 ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 257 КАС України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2025 у №520/13015/25 в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовлено.

14.07.2025 представник ТОВ "Чугуївське автотранспортне підприємство-16350" через систему "Електронний суд" повторно звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд:

- зупинити стягнення на підставі Постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №130723 від 08.05.2025 В.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті Черсунова Владислава, до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №520/13015/25.

Заява обґрунтована тим, що ТОВ "Чугуївське автотранспортне підприємство-16350" оскаржує в судовому порядку постанову №130723 від 08.05.2025, якою на позивача накладено адміністративно-господарські санкції у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. На цей час судове рішення по справі ще не винесене та відповідачем не доведено в судовому порядку правомірність та законність дій щодо винесення оскаржуваної постанови. Таким чином, в даному випадку виконавче провадження не є завершальною стадією судового провадження, а звернення відповідача до виконавчої служби щодо примусового стягнення суми штрафу за наявності процедури судового оскарження вочевидь свідчить про подальше намагання відповідача перешкоджати законній господарській діяльності позивача через механізми виконавчого провадження та фактичне блокування діяльності підприємства через арешти рахунків та подальші можливі арешти майна, яке належить позивачу. Позивач просить суд звернути увагу, що сума 19 003,00 грн. складає майже 18% від загальної суми грошових коштів, наявних у підприємства станом на сьогоднішній день і є значною з точки зору ведення господарської діяльності позивача, особливо в умовах воєнного стану. Цього тижня згідно з Податковим кодексом України, та Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів від 29.12.2010 №1246, позивач має зареєструвати податкові накладні і для цього поповнити ПДВ рахунок на суму майже 45,0 тис. грн., виплатити аванс по заробітній платі в розмірі 30,0 тис. грн., і відповідно сплатити ЄСВ, податок на доходи та військовий збір в розмірі 16,0 тис. грн. Таким чином, сума обов`язкових платежів позивача, що мають бути здійснені цього тижня складає понад 91000,00 грн. Додатково для нормального функціонування, позивач повинен здійснювати інші виплати, як то сплата за електричну енергію, закупівля паливно-мастильних матеріалів, ремонт рухомого складу тощо. Позивач наполягає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнює ефективний захист прав позивача у цій справі та вважає, що у разі задоволення позову у цій справі він змушений буде повторно звертатися до суду для відновлення свого порушеного права та повернення грошових коштів з державного бюджету.

Згідно із частиною 1 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, ураховуючи достатність наявних у матеріалах провадження доказів, суд приходить до висновку про можливість розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За змістом наведеної норми для висновку про наявність підстав для забезпечення позову заявнику необхідно довести очевидність протиправності рішення, дії, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що оскаржуються та/або ускладнення, унеможливлення виконання рішення суду або захисту прав, свобод, інтересів, за захистом яких звернулась особа, якщо не будуть вжиті заходи забезпечення позову.

Згідно приписів частин 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних заходів щодо охорони прав та свобод позивача, для створення можливості реального виконання позитивного (для позивача) рішення суду. Також суд вважає за необхідне відмітити, що приймаючи ухвалу про вжиття заходів по забезпеченню позову, суд повинен враховувати, що прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що не вжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля для відновлення прав позивача.

Слід зазначити, що інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 в справі №826/8556/17, від 26.04.2019 в справі №826/16334/18.

Згідно частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З врахуванням зазначеного, у випадку звернення сторони із вимогою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою вимогою.

З цією метою, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, аргументованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено в майбутньому (постанова Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №826/13306/18).

Отже, на переконання суду ймовірна можливість настання негативних наслідків чи порушення прав позивача в майбутньому не може визнаватись достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд також зазначає, що лише незгода позивача із діями/бездіяльністю (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними не є достатньою підставою для підтвердження існування очевидних ознак протиправності в діях або бездіяльності відповідача та не є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Незгода з рішенням суб`єкта владних повноважень про накладення штрафу, небажання сплачувати штраф та оскарження рішення до суду не є підставою для застосування заходів забезпечення позову відповідно до статті 150 КАС України.

Заява не містить обґрунтувань очевидної протиправності оскаржуваного рішення.

Щодо необхідності докласти зусилля для виконання рішення суду в разі задоволення позову, то суд зазначає, що кошти стягуються до Державного бюджету України та в разі задоволення позову за заявою позивача будуть повернуті органом Державної казначейської служби України.

До того ж, наслідки від незабезпечення даного позову жодним чином не вплинуть на можливість ефективного захисту або поновлення Товариством порушених чи оспорюваних прав або інтересів, оскільки в разі задоволення позову заявник не позбавлений можливості звертатись за поверненням сплачених ним (стягнутих) коштів з Державного бюджету України згідно законодавства, зокрема, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 за №1650/24182.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 20.08.2019 у справі №200/3887/19-а.

Отже, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування очевидної та реальної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення рішення в даній справі, а викладені в заяві про забезпечення позову обставини свідчать про відсутність належного обґрунтування того, що захист прав та інтересів позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, заявником не надано доказів того, що майновий та фінансовий стан позивача не дозволяє в повному обсязі сплатити застосовані відповідачем штрафні санкції із витратами виконавчого провадження, або що арешт грошових коштів та їх подальше стягнення призведе до незворотних наслідків або неможливості подальшого виконання судового рішення чи необхідності докладання значних зусиль для відновлення прав та інтересів позивача.

Суд зазначає, що саме під час вирішення справи по суті буде надано оцінку законності спірної постанови.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, тому суд відмовляє в її задоволенні.

Керуючись положеннями ст.ст. 150, 151, 154, 248, 256, 294, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Чугуївське автотранспортне підприємство-16350" (пров. Рятувальників, буд. 2А, м. Чугуїв, Харківська область, 63503, ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150, ) про скасування постанови - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвали суду, яка не передбачена статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Біленський О.О.