Справа № 160/15971/25
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради (далі відповідач), яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд», в якій позивач просить суд:
- визнати бездіяльність УСЗН СМР у формі ненадання повної інформації;
- зобов`язати відповідача:
- Надати інформацію щодо:
- Факту впровадження електронного кейс-менеджменту в м. Самар;
- Початку функціонування системи;
- Алгоритму доступу до послуг для жителів міста.
- Опублікувати дані на офіційному сайті УСЗН СМР.
Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність бездіяльності відповідача щодо розгляду запиту на доступ до публічної інформації позивача. Позивач стверджує, що відповідь на запит є неповною.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
18 червня 2025 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано відзив, який надійшов від відповідача в підсистемі «Електронний Суд». Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі та зазначає, що запитувана інформація є конфіденційною, а правові підстави для її оприлюднення відсутні.
Згідно положень ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
13 лютого 2025 року позивач направив відповідачу звернення, в якому просив:
- надати у встановлений Законом України 5-и денний термін наступну інформацію: прошу надати мені інформацію про впровадження у місті Самар, електронного кейс менеджменту соціальних послуг.
19 лютого 2025 року відповідач листом №83/0/22-25 направив позивачу відповідь, в якій повідомив:
- з 27 вересня 2025 року відповідно до наказу Міністерства соціальної політики України від 16.09.2024 року №423-Н «Про впровадження в промислову експлуатацію соціальний веб-портал електронних послуг Мінсоцполітики» був анансований запуск в промислову експлуатацію соціальний веб-портал електронних послуг Мінсоцполітики в частині, що забезпечує реєстрацію отримувачів і надавачів соціальних послуг, формування їхніх електронних кабінетів, кабінету кейс-менеджера та реалізацію цифрового інструменту «Ведення випадку» (кейс-менеджмент).
Вважаючи надану відповідь неповною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 року №2657-XII (далі - Закон №2657-XII) кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI (далі Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
За п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація.
Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону №2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.
Частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно з п. 5, 7 ч. 2 ст. 23 Закону №2939-VI запитувач має право оскаржити: несвоєчасне надання інформації; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Застосовуючи вищевикладені нормативні положення до обставин цієї справи суд зазначає наступне.
Передусім суд зауважує, що в даній справі у сторін відсутній спір щодо порядку розгляду заяви позивача відповідач розглянув його як запит на доступ до публічної інформації, будь-які заперечення щодо процедури розгляду відсутні. Як наслідок, спір належить вирішити виключно щодо питання повноти наданої відповіді, адже лише в цьому аспекті сторони висловили суперечливі доводи.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово в своїх постановах, застосовуючи частину першу статті 1 Закону № 2939-VI, зазначала про такі обов`язкові ознаки публічної інформації, як документованість, створення (отримання) інформації суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх повноважень або знаходження у володінні цього суб`єкта з інших підстав. Розпорядник публічної інформації зобов`язаний надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2024 року у справі №990/222/23, від 20.02.2025 року у справі №990/324/24.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано (п. 2);
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (п. 3);
добросовісно (п. 5);
розсудливо (п. 6);
пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п. 8).
Зазначені критерії хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення та вчиняє дії.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2023 року у справі № 9901/459/21.
Правомірність оскаржуваних дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд оцінює на момент їх вчинення.
З вищевикладеного, а також зважаючи на обставини даної справи, очевидно вбачається, що вирішення спору залежить виключно від оцінки судом наданої відповідачем відповіді від 19.02.2025 року.
Вказане має значення в аспекті намагання відповідача фактично у відзиві на позов додатково надати спірну відповідь вже в повному обсязі. Такий підхід є повністю необґрунтованим, оскільки свій обов`язок надавати публічну інформацію відповідач має реалізовувати у відповіді на запит, а не під час судового розгляду. При цьому така відповідь повинна відповідати вимогам ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Оцінюючи ж безпосередньо надану відповідь суд констатує її очевидну невідповідність вимогам ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки фактично на запит змістовна відповідь не надана.
Так, позивач питав стан запровадження конкретної системи в конкретному місті, на що відповідач відповів, що запуск системи анонсований. Така відповідь жодним чином не надає конкретних відомостей з порушеного позивачем питання.
Відповідач фактично обірвав надання затребуваних відомостей, адже після анонсу експлуатації системи така експлуатація могла або розпочатися, або ні, при цьому ступінь її впровадження може бути різним. Відповідач повинен був конкретно вказати чи запроваджена відповідна система у місті Самар, при цьому з огляду на вимоги ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України відповідь мала бути повною та вичерпною, однак фактично затребувані відомості не надані в цілому.
Водночас, суд зауважує, що поведінка відповідача в даній справі втілена у протиправні дії щодо надання неповної відповіді на запит, а не у бездіяльність.
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що задовольняє частково позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Щодо розподілу судових витрат.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.
В зв`язку з перебуванням судді Боженко Н.В. у відпустці, рішення ухвалено в перший робочий день судді.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради щодо надання неповної відповіді на заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025 року, викладену у листі від 19.02.2025 року №83/0/22-25.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.02.2025 року, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, та надати відповідь згідно з вимогами законодавства.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко