Справа № 320/26012/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача не з`явився

представника відповідача Чумаченка Ю.С.

розглянувши в порядку ст. 287 КАС України (у судовому засіданні) адміністративну справу за позовом Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 07.05.2025 ВП №77549523.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ДСА України відносно Позивача не здійснювала і не здійснює жодних дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за вказані періоди.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 148 Закону №1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Таким чином, Державна судова адміністрація України є лише розпорядником коштів для потреб місцевих та апеляційних судів.

Крім того, Верховним Судом у постановах від 09.06.2022 справа №280/136/21, від 03.03.2021 у справі №340/1916/20, від 12.07.2023 у справі №140/5481/22 сформована судова практика, в якій зазначено: «… У віданні ДСА діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею.

За таких обставин, на думку колегії суддів, наявні правові підстави для стягнення на користь позивача суми невиплаченої у спірному періоді суддівської винагороди за рахунок коштів, передбачених для виконання рішень судів на користь суддів...».

Поряд з цим, нормами Закону №1404-VІІІ визначена чітка послідовність дій державного виконавця, яка дозволяє накладати штраф на боржника лише у випадку невиконання рішення суду без поважних на те причин.

Виконання даної постанови суду у порядку, визначеним постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року, є неможливим, оскільки дане рішення є рішенням зобов`язального характеру, а відповідно до норм законодавства виконання вказаного рішення можливе шляхом списання конкретної суми коштів зі спеціально визначених рахунків боржника.

Незважаючи на наявність поважних причин, 07.05.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесені постанову ВП №77549523 про накладення на ДСА України штрафу в розмірі 5100,00 грн.

У державного виконавця не було жодних підстав для винесення вказаної постанови про накладення штрафу на ДСА України, так як рішення не виконано з поважних причин.

Процесуальні дії

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року матеріали адміністративного позову передано на розгляд за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2025 року, адміністративну справу №320/26012/25 передано на розгляд судді Потоцькій Н.В.

Ухвалою суду від 26.06.2025 року відкрито провадження по справі з урахуванням особливостей, визначених приписами ст. 287 КАС України для вказаної категорії справ. Судове засідання призначено на 10.07.2025

01.07.2025 року за вхід.№ЕС/66578/25 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки виконавчим листом не визначена тверда грошова сума, та окрім виплати зобов`язано Державну судову адміністрацію України з дати ухвалення судом рішення по даній справі вчиняти дії щодо нарахування коштів для виплати суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на час здійснення нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 .

Окремо зазначаємо, що урахуванням наведеного логічно виходить, що як можна виплатити кошти стягувачу без їх нарахування.

Інформація ДСА України, з відповідними документами, Відділу не була надана, що підтверджує невиконання рішення суду.

З огляду на викладене, та у зв`язку з невиконанням рішення суду, державним виконавцем Відділу на адресу боржника скеровувалась вимога державного виконавця від 18.04.2025 якою зобов`язано Державну судову адміністрацію України надати державному виконавцю, а саме надати довідку щодо нарахування суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції чинній на час здійснення нарахування суддівської винагороди.

Оскільки станом на 07.05.2025 рішення суду залишається не виконаним, керуючись статтями 63, 75 Закону, державним виконавцем Відділу винесено постанову про накладення штрафу ВП №77549523, якою за невиконання рішення суду накладено на боржника штраф на користь держави у розмірі 5100 грн.

В подальшому, на вказану вище вимогу, ДСА України листом від 19.05.2025 №10-9983/25, який зареєстрований Міністерством юстиції України 21.05.2025, повідомлено Відділ що: «ДСА України стягувач працював на посаді судді Одеського апеляційного адміністративного суду. Що ДСА України відносно стягувача не здійснювала і не здійснює жодних дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за вказані періоди. Зокрема довідку про розмір суддівської винагороди може надати лише роботодавець (Одеський апеляційний суд), з яким стягувач перебував у трудових відносинах, та який безпосередньо нараховував та виплачував суддівську винагороду стягувачу. Отже, ДСА України не наділена правами роботодавця, визначених Кодексом законів про працю України стосовно суддів та не є роботодавцем для суддів в розумінні КЗпП України».

Вказане вкотре підтверджує невиконання ДСА України вказаного вище виконавчого документу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року в справі №420/6981/24 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Одеського апеляційного суду про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Одеського апеляційного суду, пов`язані з нарахуванням і виплатою суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 , починаючи з 17 жовтня 2023 року, не у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Визнано протиправними дії Державної судової адміністрації України, пов`язані з не фінансуванням Одеського апеляційного суду коштами, необхідними для виплати судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 17 жовтня 2023 року.

Зобов`язано Одеський апеляційний суд нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 за період з 17 жовтня 2023 року по 30 травня 2024 року відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Одеського апеляційного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштами для проведення виплат судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за період з 17 жовтня 2023 року по 30 травня 2024 року відповідно до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні адміністративного позову скасовано.

Прийнято в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Одеський апеляційний суд та Державну судову адміністрацію України з дати ухвалення судом рішення по даній справі вчиняти дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, виділення (фінансування) коштів для виплати суддівської винагороди судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції чинній на час здійснення нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 .

18.03.2025 державним виконавцем на підставі виконавчого листа №420/6981/24, виданого Одеським окружним адміністративним судом 21.01.2025, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №77549523).

10.04.2025 від державного виконавця надійшла вимога від 03.04.2025 №77549523/12-20.1 у якій було витребувано інформацію про стан виконання рішення суду та надати відповідне письмове пояснення про здійснення заходів, які вжиті ДСА України стосовно виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року.

На виконання вимоги державного виконавця ДСА України направила лист (письмові пояснення) від 16.04.2025 №10-7626/25 з роз`ясненням, в якому зазначила, що виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у спосіб визначений у рішенні є об`єктивно неможливим. Оскільки, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" (далі Програма)

07.05.2025 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова ВП №77549523 про накладення на ДСА України штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Також судом встановлено, що ДСА України неодноразово зверталась з листами до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» та «Про державний бюджет на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя (листи ДСА України від 30.04.2024 №11-10400/24, від 22.07.2024 №11-14862/24, від 11.10.2024 №11-19998/24, від 03.02.2025 №11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 №11-6770/25).

Комітет Верховної Ради України з питань бюджету листами від 09.05.2024 №08020-01-2/14939, від 06.08.2024 №08020-09-6/23061, від 24.10.2024 №08020-09-6/30749, від 17.02.2025 №08020-01-2/5032, від 02.04.2025 №08020-09-6/9609 повідомив, що у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізація заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

При вирішені спору суд виходить із того, що спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 та п.16 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Наведені положення законодавства в контексті цієї справи свідчать про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Також обов`язкове виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції" від 17.07.1997. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і ДСА України.

Тобто рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

З огляду на зазначене, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника. Принцип "res judicata" (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Як було встановлено судом, ДСА України неодноразово зверталась з листами до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» та «Про державний бюджет на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя (листи ДСА України від 30.04.2024 №11-10400/24, від 22.07.2024 №11-14862/24, від 11.10.2024 №11-19998/24, від 03.02.2025 №11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 №11-6770/25).

Комітет Верховної Ради України з питань бюджету листами від 09.05.2024 №08020-01-2/14939, від 06.08.2024 №08020-09-6/23061, від 24.10.2024 №08020-09-6/30749, від 17.02.2025 №08020-01-2/5032, від 02.04.2025 №08020-09-6/9609 повідомив, що у період дії воєнного стану наявні фінансові ресурси держави насамперед спрямовуються на виконання завдань щодо відсічі збройної агресії, забезпечення недоторканості державного кордону та захисту держави, забезпечення життєво необхідних потреб жителів, реалізація заходів територіальної оборони та захисту безпеки населення.

Крім того, на виконання вимоги державного виконавця ДСА України направила лист (письмові пояснення) від 16.04.2025 №10-7626/25 з роз`ясненням, в якому зазначила, що виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року у спосіб визначений у рішенні є об`єктивно неможливим. Оскільки, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів здійснюється лише шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України визначеної (перерахованої) суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" (далі Програма).

Що стосується «Зобов`язання нарахувати та виплатити»

Частиною першою статті 151 Закону № 1402-VIII передбачено, що Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів (пункт 7 частини п`ятої статті 22 БК України).

Позивач (стягувач) працював на посаді судді Одеського апеляційного суду.

ДСА України відносно Позивача не здійснювала і не здійснює жодних дій щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за вказані періоди.

Зокрема, суму (довідку) суддівської винагороди за спірний період може надати лише роботодавець (окружні, господарські, апеляційні суди та Територіальні управління ДСА України), з яким Позивач перебуває/перебував у трудових відносинах, та який безпосередньо нараховував та виплачував суддівську винагороду Позивачу (стягувачу).

Отже, Державна судова адміністрація України не наділена правами роботодавця, визначених КЗпП України стосовно суддів та не є роботодавцем для суддів в розумінні КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 148 Закону №1402-VIII ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Таким чином, Державна судова адміністрація України є лише розпорядником коштів для потреб місцевих та апеляційних судів.

Суд зазначає, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому, визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.

Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, зазначеною у постановах від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 10.09.2019 у справі №840/3476/18, від 19.08.2020 у справі №140/784/19, від 31.05.2022 у справі №360/940/20.

Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України (далі БК України) виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 БК України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань за договорами щодо забезпечення судноплавного стану внутрішніх водних шляхів та судноплавних шлюзів; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації (ч.1 ст.48 БК України).

Для підтвердження обставин при судовому розгляді, позивач також надав кошторис на 2025 р., план асигнувань загального фонду бюджету на 2025 р., листи до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету щодо внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» та «Про державний бюджет на 2025 рік» у частині збільшення бюджетних призначень за бюджетною програмою КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя (листи ДСА України від 30.04.2024 №11-10400/24, від 22.07.2024 №11-14862/24, від 11.10.2024 №11-19998/24, від 03.02.2025 №11-2404/25, від 06.03.2025 №11-4566/25, від 07.04.2025 №11-6770/25), з яких випливає, що невиконання рішення суду у справі №420/6981/24 обумовлено відсутністю достатнього фінансування таких потреб і позивач, як розпорядник коштів нижчого рівня, вжив вичерпні заходи для отримання фінансування.

Грошові кошти у вигляді заборгованості по виплаті додаткової винагороди, що належать стягувачу не є власністю ДСА України, не знаходяться на її рахунках. Фактично у повному обсязі виконання судового рішення можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України. Об`єктивною причиною, яка значно ускладнює виконання ДСА України рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/6981/24, та яка не залежить від його власного волевиявлення.

Тобто, рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/6981/24 не було виконане у повному обсязі з причин, що не залежали від волевиявлення та дій лише ДСА України та були обумовлені залученням до його виконання інших суб`єктів та процедур.

Суд зазначає, що в контексті спірних правовідносин, під поважними причинами невиконання рішення треба розуміти такі причини, які лежать поза волею боржника, тобто він об`єктивно позбавлений можливості виконати рішення, незважаючи на ті заходи, які можуть бути ним вжиті.

Ураховуючи те, що бюджетних асигнувань на виплату сум за рішенням суду не вистачає, а додаткові кошти позивачу не виділяються, суд вважає, що у позивача були поважні причини невиконання судового рішення. Отже, підстави для накладення на позивача штрафу об`єктивно відсутні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 287 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 07.05.2025 ВП №77549523.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції.

Державна судова адміністрація України (адреса: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, )

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА