Справа № 440/6187/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6187/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Полтавської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" з позовною заявою до Полтавської митниці, відповідно до якої просить: визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення рішення №UA14 від 10.04.2025 року та №UA15 від 10.04.2025 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.07.2023 року за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №23UA14U4 здійснено митне оформлення транспортного засобу легкового автомобіля, що був у використанні, після ДТП, марка: SKODA, модель KAROQ, ідент. № (VIN): НОМЕР_1 . Митне оформлення товару проведено згідно коду преференції « 410» «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС», із застосуванням преференційної ставки ввізного мита. Для підтвердження преференційного походження товарів позивачем подано, зокрема, сертифікат з перевезення товару EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023. За митне оформлення даного транспортного засобу було сплачено митні платежі. Надалі, до відповідача надійшло лист митних органів Угорщини, яке мотивоване тим, що експортером товару не надано документи на підтвердження преференційного походження товару, зазначеного в сертифікаті з перевезень товару EUR.1 №D0463607 від 24.07.2023 року. В подальшому в період з 28 лютого 2025 року по 06 березня 2025 року відповідачем була проведена документальна невиїзна перевірка дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4. За результатами перевірки складено акт від 18.03.2025 №0007/25/7.23-19/, у якому зроблені висновки про порушення позивачем: пункту 1 статті 15 Доповнення I до Конвенції, пункту 2 частини 3 статті 75 МК України, а саме, занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 29 684,94 грн; пункту 190.1 статті 190 ГПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 5 936,99 гривень. На підставі вказаних висновків акту перевірки були прийняті оспорюванні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу було донараховано грошові зобов`язання за митними платежами та штрафні санкції. Позивач не погоджується з вищенаведеними спірними рішеннями, вважає, що наявні підстави для їх скасування, оскільки митне оформлення транспортного засобу оформлено із застосуванням преференції по сплаті ввізного мита за кодом пільги « 410» на підставі сертифікату з перевезення товару форми EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023 року у відповідності до абзацу 1 частини 5 статті 280 МК України та підпункту (а) пункту 1 статті 16 Протоколу 1 «Щодо визначення концепції походження товарів» і методів адміністративного співробітництва (надалі - Протокол 1) до Угоди; у акті перевірки посадові особи відповідача не навели підстав щодо надання переваги документам, які надійшли з Угорщині, аніж тим, що були подані до митного оформлення позивачем; будь-яких доказів про підробку поданих документів, виправлення чи підміну митним органом не наведено, а тому позивач вважає, що він діяв добросовісно та пред`явив до митного оформлення виключно ті документи, які їй передані продавцем та зазначив їх у графі 44 декларації.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з без повідомленням (без виклику) сторін.

26.05.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень представник відповідача зазначив, що за результатами перевірки обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації, зазначеній у листі уповноваженого органу Угорщини від 08.11.2024 №, встановлено неправомірність застосування преференційного режиму до товару, митне оформлення якого здійснено згідно митної декларації типу ІМ40ДЕ № 23UA14U4 від 24.07.2023 року. Відповідно до пп. 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі ПК України), у разі, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях, митний орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань. У зв`язку із встановленою неправомірністю підстав для застосування преференційного режиму до товару, позивачем порушено пункт 1 статті 15 Доповнення I до Конвенції, пункт 2 частини 3 статті 75 МК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 29684,94 грн, а також позивачем порушено пункт 190.1 статті 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 5936,99 гривень. З огляду на викладене, відповідач вважає спірні податкові повідомлення-рішення правомірними, та такими, що винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим, підстави для їх скасування відсутні.

04.06.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечив проти тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, підтримав позовні вимоги та просив останні задовольнити повністю. Крім того, позивач наголошував на тому, що ним правомірно застосовано до товару тарифні преференції.

09.06.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній не погоджується з доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.07.2023 року ОСОБА_1 за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 23UA14U4 здійснено митне оформлення транспортного засобу, що був у використанні, після ДТП, марка: SKODA, модель KAROQ, ідент. № (VIN): НОМЕР_1 .

З метою застосування тарифної преференції зі сплати ввізного митна, в якості підтвердження походження товару позивачем за вказаною митною декларацією був наданий сертифікат з перевезення товару EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023, виданий експортеру «ALEXGROUP Sp.z.o.o.» (Польща).

У період з 28 лютого 2025 року по 06 березня 2025 року Полтавською митницею було проведено документальну невиїзну перевірку дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4.

Перевірка проводилась у зв`язку з надходженням інформації від Митного відділу Центрального управління Національної податкової та митної адміністрації Угорщини, надісланої листом від 08.11.2024 № та на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 3 статті 345 та пункту 2 частини 2 статті 351 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (зі змінами та доповненнями).

За результатами перевірки складений Акт від 18.03.2025 №0007/25/7.23-19/ про результати документальної невиїзної перевірки дотримання ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) вимог законодавства України з питань митної справи частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, застосування знижених ставок ввізного мита при митному оформленні за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4.

Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення вимог:

пункту 1 статті 15 Доповнення I до Конвенції, пункту 2 частини 3 статті 75 МК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ввізного мита на загальну суму 29 684,94 грн;

пункту 190.1 статті 190 ГПК України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 5 936,99 гривень.

Позиція митного органу ґрунтується на тому, що за результатами перевірки обгрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування, з урахуванням інформації, отриманої від Уповноваженого митного органу Угорщини, що надана листом від 08.11.2024 № та відповідно до частини 14 статті 354 МК України, під час перевірки підстав для застосування знижених ставок ввізного мита при митному оформленні, встановлено неправомірність підстав для зниження ставок ввізного мита щодо транспортного засобу, оформленого за митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4.

На підставі зазначеного акту, Полтавською митницею складено податкове повідомлення-рішення №UA14 від 10.04.2025 за платежем мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами в сумі 32 653,43 грн (за податковим зобов`язаннями 29 684, 94 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 2 968.49 грн); податкове повідомлення-рішення №UA15 від 10.04.2025 за платежем податок на додану вартість з ввезення на митну територію України товарів фізичними особами в сумі 5 936,99 грн (за податковими зобов`язаннями 5936,99 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 593,70 грн).

Не погодившись з вказаними податковими повідомлення-рішення позивач звернувся з даним позов до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 271 Митного кодексу України (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.1 ч.1 ст.276 МК України визначено, що платниками мита є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст.278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 289 МК України обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України.

Згідно матеріалів справи встановлено, що 24.07.2023 року позивачем за митною декларацією типу ІМ40ДЕ № 23UA14U4 здійснено митне оформлення транспортного засобу - легкового автомобіля, що був у використанні, після ДТП, марка: SKODA, модель KAROQ, ідент. № (VIN): НОМЕР_1 .

Під час митного оформлення вказаного транспортного засобу позивачем разом з митною декларацією типу ІМ40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4 до митного органу надано, зокрема: звіт про оцінку №278-07-223 від 24.07.2023; довідку про транспортні витрати ФОП ОСОБА_2 б/н від 24.07.2023; експортну декларацію від 21.07.2021 № 23HU7210002B71В112; сертифікат EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023; інвойс від 20.07.2023 № 7480-UA; довідку щодо відповідності транспортного засобу екологічним нормам від 24.07.2023 № 240723106; міжнародну транспортну накладну від 21.07.2023 № 436499; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 31.05.2023 № НОМЕР_3 ; свідоцтво від 31.05.2023 № НОМЕР_4 ; електронну декларація митної вартості від 24.07.2023 року, які були прийняті митним органом без зауважень.

Транспортний засіб ввозився на підставі оформленого рахунку-фактури (інвойсу) від 20.07.2023 № 7480-UA від експортера компанії «ALEXGROUP Sp.z.o.o.». У наданому до митного оформлення сертифікаті з перевезення EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023 є посилання на вищеназваний рахунок-фактуру, наданого до митного оформлення. Окрім того, подання вищезазначеного сертифікату також підтверджується його відображенням у графі 44 відповідної митної декларації за кодом класифікатора документів 0954 "сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1", який виданий експортеру «ALEXGROUP Sp.z.0.0.» (Польща).

Відповідач в ході проведення перевірки зазначає, що ввезений позивачем товар не може бути визнаний таким, що має преференційне походження з Європейського Союзу, та відповідно не має права на преференцію. Такі висновки контролюючого органу базуються на листі уповноваженого органу Угорщини від 08 листопада 2024 року №, відповідно до змісту якого, не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у сертифікаті з перевезення товару EUR1 № D0463607 від 21.07.2023.

Відповідно до частин 4, 5 статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно ч. 5 ст. 280 Митного кодексу України ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 281 МК України передбачено, що допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Пунктом 2 частини першої статті 292 МК України передбачено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано.

Згідно статті 300 МК України визначено, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту "в" пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податком на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів (пункт 190.1 статті 190 МК України).

З аналізу наведених норм права слідує, що у визначених законодавством випадках допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. Тарифна пільга (тарифна преференція) - це звільнення (повне або часткове) платника від нарахування і сплати мита й податків за наявності підстав, визначених законодавством України, які надаються у вигляді (1) звільнення від оподаткування митом, (2) зниження ставки ввізного мита, (3) встановлення тарифних квот. У разі встановлення законодавством або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тарифних пільг (преференцій) їх застосування можливе у разі дотримання умов, з якими пов`язується їх надання.

Відповідно до підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Згідно пункту 54.4 статті 54 ПК України визначено, що у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Відповідно до акту перевірки 18.03.2025 №0007/25/7.23-19/ відповідачем встановлено, що у зв`язку з встановленою неправомірністю підстав для застосування преференційного режиму, ОСОБА_1 порушено пункту 1 статті 15 Доповнення I до Конвенції, п. 2 ч. 3 ст. 75 МК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати ввізного мита згідно митної декларації у розмірі 29684,94 грн.

У зв`язку із заниженням суми ввізного мита, як бази оподаткування податком на додану вартість, ОСОБА_1 порушено п. 190.1 ст. 190 ПК України, що призвело до заниження податкового зобов`язання зі сплати податку на додану вартість згідно митної декларації у розмірі 5936,99 грн.

Розрахунок заниження податкових зобов`язань зі сплати ввізного мита та податку на додану вартість наведено в додатку 1 до акта перевірки, який є його невід`ємною частиною.

Суд звертає увагу, що в даній адміністративній справі суть спору між сторонами стосується виключно встановлення країни походження (виробника) товару, який ввозився позивачем на митну територію України, та як наслідок наявності чи відсутності права на застосування преференційного режиму вільної торгівлі до ввезеного товару.

Відповідно до частин 1-3 статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару.

Згідно з частиною 6 статті 36 МК України положення МК України застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини 7 статті 36 МК України повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 1 січня 2016 року набула чинності Угода, розділ IV якої "Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею" встановлює порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Виходячи із положень частини першої статті 29 розділу IV Угоди, кожна Сторона, зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу II "Визначення концепції "походження товарів" Протоколу 1 до Угоди з метою впровадження цієї Угоди такі товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в Європейському Союзі відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Частиною 1 статті 16 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.

Проаналізувавши вказані норми, суд дійшов висновку, що у разі митного оформлення товару, що ввозиться з країн Європейського Союзу, платники мита та податків мають право скористатись тарифними преференціями, що передбачено Угодою. Проте, застосуванню таких пільг передує дотримання декларантом умов, з якими Угода та Протокол І до неї пов`язує їх застосування. За загальним правилом, декларантом подається сертифікат перевезення товару EUR.1, за виключенням випадків, коли може бути подана декларація інвойс.

Процедура видачі сертифіката з перевезення товару EUR.1 встановлена статтею 17 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію згідно з положеннями якої сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником. Для цього експортер або його уповноважений представник має заповнити сертифікат з перевезення товару EUR.1, а також бланк заяви, зразок якої наведений у Додатку III. Ці бланки мають бути заповнені однією з мов, якими складено цю Угоду, і згідно з нормами законодавства країни експорту.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами країни-члена Європейського Союзу або України, якщо розглядувані товари можуть бути визнаними такими, що походять з Європейського Союзу або України, і задовольняють іншим умовам цього Протоколу.

Митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1, повинні вжити всіх необхідних заходів для перевірки статусу походження товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Ці органи також мають забезпечити правильне заповнення бланків, зазначених у пункті 2 цієї статті. Вони зокрема повинні перевірити, чи заповнена комірка, призначена для опису товарів, таким чином, щоб запобігти зловмисному дописуванню.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами й переданий експортерові одразу ж після здійснення чи забезпечення фактичного експортування товару.

Статтею 43 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару. У разі втрати сертифіката приймається його офіційно завірений дублікат. Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями. Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у зв`язку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару. Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.

У разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості. Додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №460/621/19 від 16 вересня 2020 року.

У разі ввезення на митну територію України товарів до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, сертифікат про походження товару подається обов`язково (пункт 1 частини 3 статті 44 МК України).

Таким чином, серед переліку документів, які можуть підтвердити країну походження товару, сертифікат є документом, на підставі якого митний орган визначає країну походження товару, що у свою чергу впливає на нарахування відповідних митних платежів митницею під час митного оформлення товарів і після випуску таких відповідно до заявленого митного режиму.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №813/5141/13-а від 11 червня 2019 року.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Сертифікат з перевезення товару EUR.1 - це документ, що видається митними органами країни експорту для підтвердження відповідності товару вимогам правил визначення преференційного походження, встановлених в Угоді про асоціацію, при застосуванні преференційних ставок ввізного мита.

При цьому, обов`язок вжити всі належні заходи для перевірки статусу походження товарів, забезпечити правильне заповнення бланків сертифікату з перевезення товару EUR.1 покладено на митні органи, які видають сертифікати з перевезення товару EUR.1.

Судом встановлено, що Закарпатською митницею, листом від 10.11.2023 № 7.7-08-2/15/4/8326 направлено до Держмитслужби копію сертифіката з перевезення товару EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023 (разом із супровідними документами до нього), виданого на товар Skoda Karoq, VIN: НОМЕР_1 .

Уповноваженим митним органом Угорщини надано відповідь від 08.11.2024 № про неможливість підтвердження преференційного походження товару, зазначеного в сертифікаті EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023 року. Відповідь Уповноваженого митного органу Угорщини від 08.11.2024 № доведена до Закарпатської митниці для вжиття відповідних заходів листом Державної митної служби України від 20.11.2024 № 15/15-03-01/7/6000.

Листом Закарпатської митниці від 04.12.2024 № 7.7-1/15-03/7/10277 матеріали митної декларації типу ІМ40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4 направлено до Полтавської митниці, за місцем реєстрації позивача.

Суд проаналізувавши лист від уповноваженого митного органу Угорщини від 08.11.2024 № зазначає, що згідно вказаного листа, Угорські митні органи вказують, що статут походження товару, який вказаний в сертифікатах з перевезення товарів не можна перевірити по факту, оскільки необхідні підтверджуючі документи не були представлені експортером.

На думку суду, не надання експортером відповіді на запит Угорських митних органів, не може бути підставою для застосування санкцій до позивача згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Окрім того, у графі 44 митної декларації ІМ40ДЕ № 23UA14U4 від 24.07.2023 за кодом класифікатора документів 0954 "сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1", який виданий експортеру «ALEXGROUP Sp.z.0.0.» (Польща), а також, у інвойсі від 20.07.2023 № 7480-UA, складеному експортером «ALEXGROUP Sp.z.o.o.» зазначено, що країною походження транспортного засобу автомобіль Skoda модель KAROQ, VIN: НОМЕР_1 є Європа.

Також, що при митному оформлені транспортного засобу позивачем був наданий сертифікат відповідності ЄС транспортного засобу марки: SKODA, модель KAROQ, ідент. № (VIN): НОМЕР_1 (графа 0.10), де у графі 0.5 вказаного сертифікату зазначено, назва і адреса виробника - Czech Republic («Чехія»).

Окрім того, листом від 27.05.2025 вих.№ 646, офіційний дистриб`ютор автомобілів SKODA в Україні повідомив позивача, що автомобіль Skoda Karoq (TMBJP7NU2L5007480), виготовлено на заводі Skoda Auto a.s. у м. Млада Болеслав, Чеська Республіка, країна реалізації транспортного засобу є Німеччина.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що товар ввезений позивачем на митну територію України походить з Європейського Союзу, а наведені вище документи підтверджують достовірність заявленої країни походження, отже, наявні правові підстави для застосування щодо вказаного товару тарифних преференцій. Крім цього, проаналізовані документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, ціну, а отже у сукупності містять відомості, які не дають підстав для сумніву щодо застосування преференційних ставок ввізного мита у спірних правовідносинах.

Відповідно до частини 1 статті 44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

Згідно ст.25 розділу V "Підтвердження походження" Протоколу 1 до Угоди про асоціацію встановлено, що підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди.

Відповідно до положень частини 1 статті 45 МК України встановлено, що у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Частиною 1 та 2 статті 37 розділу ІV Угоди про асоціацію встановлено, що Сторони домовились, що адміністративне співробітництво є важливим для реалізації та контролю преференційного режиму, наданого відповідно до цієї Глави, та підкреслюють свої зобов`язання боротися з незаконними діями та шахрайством в митних питаннях, пов`язаних з імпортом, експортом, транзитом товарів та їх розміщенням під будь-яким іншим митним режимом або процедурою, зокрема заходи заборони, обмеження або контролю. Якщо Сторона на основі об`єктивно задокументованої інформації відчуває неспроможність забезпечити адміністративне співробітництво та/або відчуває існування незаконних дій або шахрайства іншої Сторони відповідно до цієї Глави, заінтересована Сторона може тимчасово призупинити дію відповідного преференційного режиму для відповідного товару (товарів) згідно із цією статтею.

Відповідно до статті 32 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію Митні органи держав-членів Європейського Союзу і України повинні надавати один одному через Європейську комісію зразки відбитків штампів, використовуваних у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 і адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів і декларацій інвойс. З метою забезпечення правильного застосування цього Протоколу Європейський Союз і Україна повинні допомагати один одному через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 або декларацій інвойс та правильності інформації, що міститься в цих документів.

Згідно з положеннями статті 33 розділу VI "Домовленості про адміністративне співробітництво" Протоколу І до Угоди про асоціацію подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу.

З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи країни імпорту повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 та інвойс, якщо він був поданий, декларацію інвойс або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, якщо це доречно, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути передані на підтримку запита про перевірку.

Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до частини 5 статті 45 МК України у випадках, визначених цією статтею, товар вважається таким, що походить з відповідної країни, з моменту отримання органами доходів і зборів належним чином оформлених документів про походження товару або затребуваних ними додаткових відомостей.

Отже, системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку щодо можливості митного контролю після завершення митного оформлення за умови обґрунтованої підозри, що під час пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

Однак, на думку суду, відповідач не навів обставин за яких після завершення митного оформлення виникла обґрунтована підозра, що під час пропуску транспортного засобу через митний кордон України було допущено порушення законодавства України.

З огляду на встановлені обставини суд вважає, що висновки контролюючого органу щодо відсутності у позивача права на преференцію базуються виключно на листі уповноваженого митного органу Угорщини від 08.11.2024 №.

Однак, вказаний лист уповноваженого органу Угорщини не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

Верховний Суд в постанові від 04.10.2023 року по справі №380/2869/22 зауважує, що підставою для висновку про заниження суб`єктом господарювання податкових зобов`язань, під час ввезення товарів на митну територію України, може слугувати лише офіційна документально-підтверджена інформація від уповноважених органів іноземних держав щодо, зокрема, походження ввезених товарів. Крім того, така інформація повинна підтверджувати або не підтверджувати автентичність поданих документів щодо ввезених товарів.

Суд зазначає, що, відповідно до стандарту ДСТУ ISO 3779:2012 та ДСТУ ISO 3780:2012, які застосовуються в Україні (Наказ Мінекономрозвитку України від 28.11.2012 року № 1355), впроваджено порядок формування унікального ідентифікатора транспортного засобу, а саме номеру шасі. Зокрема, перші літери відповідають за країну походження товару (WMI міжнародний ідентифікаційний код виробника) і присвоюються заводом-виробником під час виготовлення транспортного засобу.

Так, позивачем здійснено митне оформлення транспортного засобу - автомобіль Skoda модель KAROQ, VIN: НОМЕР_1 . Відповідно до унікального ідентифікатора транспортного засобу вбачається, що регіон походження автомобіля «S-Z»- Європа, країна-виробник визначається за другою літерою VIN -код «Т»- Чехія.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Угорщини до експортера за наданням належних документів на підтвердження статусу походження товару, чи відповіді експортера. Тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера.

З огляду на те, що сертифікат з перевезення товару є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними.

Суд зауважує, що у наказі відповідача №46 від 21.02.2025 року про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання позивачем вимог законодавства України з питань митної справи зазначено, що перевірка проводилась на підставі пункту 7 частини 1 статті 336, пункту 2 частини 2 статті 351 МК України.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Статтею 345 МК України встановлено, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо, зокрема, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Положенням пункту 2 частини 2 статі 351 МК України, які стали підставою для проведення документальної невиїзної перевірки, визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Тобто, проведення документальної невиїзної перевірки з підстави, наведеної у пункті 2 частини 2 статті 351 МК України, можливе лише за умови, якщо інформація, що надійшла від уповноважених органів іноземних держав, свідчить про не підтвердження автентичності поданих контролюючому органу документів або про недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Основні вимоги до оформлення документальних перевірок, закріплені у Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, (далі - Порядок).

Згідно пункту 5 розділу 2 названого Порядку, факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до пп. 7 п. 4 розділу 3 Порядку результати документальної перевірки щодо дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи оформляються аналогічно результатам перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства. У разі встановлення перевіркою порушень законодавства з питань державної митної справи необхідно: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків; зазначити невідповідність даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки, на підставі первинних документів платника податків; вказати первинні документи та інші матеріали, що свідчать про наявність порушень. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, митної вартості та країни походження товарів, підстави для звільнення від оподаткування митними платежами окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті (довідці) документальної перевірки.

Суд звертає увагу, що в акті перевірки відсутній виклад з підтвердженням відповідними первинними документами або іншими матеріалами надання позивачем недостовірних документів чи недостовірної інформації, або інших протиправних дій декларанта, які спричинили заниження обов`язкових платежів під час митного оформлення; невідповідності даних, які містяться в документах, поданих платником податків для здійснення митного оформлення, фактичним даним, виявленим під час перевірки; не вказано на наявність первинних документів та інших матеріалів, що свідчать про наявність порушень.

Водночас, зі змісту акту перевірки не можливо встановити, що спричинило перевірку достовірності сертифікату з перевезення товару EUR.1 та правильності інформації, що міститься в даному документі, які обґрунтовані сумніви в достовірності такого документу, статусі походження відповідних товарів мали митні органи країни імпорту.

Також зі змісту листа уповноваженого митного органу Угорщини від 08.11.2024 № не вбачається підтвердження фіктивності (недійсності) сертифікату чи підтвердження походження товару іншого, ніж ЄС.

Крім того, слід зауважити, що надані позивачем сертифікат та інші документи, зокрема, інвойс складені відносно саме того транспортного засобу, який проходив процедуру розмитнення, оскільки ідентифікаційний номер транспортного засобу, що зазначений у сертифікаті, інвойсі, відповідає вказаному у митній декларації.

В свою чергу відповідачем не надано докази визнання недійсними сертифікату чи докази притягнення експортера до відповідальності за фальсифікацію офіційних документів.

А тому, сертифікат є офіційним документом у відповідності до якого настають чітко визначені законом юридичні наслідки, а тому такий документ потребує встановлення його у відповідності до закону не чинним, підробленим, недійсним чи ін. Допоки ж такий документ чи інформація в ньому не визнаний уповноваженими органами чи судом не законними, до нього застосовується презумпція правомірності.

Крім того, позивачем дотримано умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосовано тарифну преференцію за імпортованим товаром з країни Європейського Союзу, що підтверджується сертифікатом про походження EUR.1, на підставі якого митний орган України здійснив митне оформлення товару. Під час митного оформлення імпортованого товару позивач надав національному митному органу всі необхідні документи для завершення митних процедур та щодо достовірності, достатності, повноти або належності яких з боку митного органу не було жодних зауважень та ним не відмовлено у застосуванні преференцій з ввізного мита на товари, що возяться на територію України (код пільги 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу).

У відповідності до п. 2. ч. 3 ст. 75 МК України позивачем було сплачено в повному об`ємі всі обов`язкові митні платежі, подані всі необхідні документи для митного оформлення ввезеного товару, а сам сертифікат про походження товару є не скасованим та чинним, що підтверджує походження товару з країни Європейського Союзу та надає пільги зі сплати митних платежів.

Окрім того, приписами чинного законодавства не передбачено обов`язку декларанта перевіряти дані, що зазначені в товаросупровідних документах при заповненні митних декларацій, у тому числі і сертифікату з перевезення товару EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023, а отже, не було підстав не враховувати дані, які надав сам постачальник (відправник/експортер), який володів зазначеним товаром, а також підстав не враховувати ті дані, які були перевірені митницею Угорщини при оформленні експортної декларації.

Отже, сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023 є чинним документом, що підтверджує походження товару з країни Європейського Союзу та надає пільги зі сплати митних платежів.

Крім того, вищезазначений сертифікат був виданий експортеру - «ALEXGROUP Sp.z.o.o.» (Польща) за його зверненням, а тому саме він несе відповідальність за достовірність інформації, викладеної у цьому сертифікаті, необхідної для підтвердження походження товару.

При цьому, сертифікат з перевезення товару EUR.1 № D0463607 від 21.07.2023 містить повну інформацію щодо задекларованого товару, будь-які розбіжності в документах про країну походження товару відсутні.

Таким чином, з урахуванням наведеного, при розмитненні автомобіля марки Skoda модель KAROQ, VIN: НОМЕР_1 позивач дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував діючу на момент розмитнення преференційну ставку ввізного мита на товар, що ввозиться на територію України.

Враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що товар, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією типу IM40ДЕ від 24.07.2023 № 23UA14U4 на підставі сертифікату EUR.1 №D0463607 від 21.07.2023 року є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому пільги надані (отримані) позивачем правомірно, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди, а наданий позивачем сертифікат про походження товарів, містить повну та достовірну інформацію щодо задекларованих товарів, будь-які розбіжності у документах про країни походження товарів відсутні, тобто позивачем підтверджено країни походження задекларованого за оскаржуваними митними деклараціями товару у відповідності до вимог статей 43, 44, 335 МК України.

Відтак, Полтавською митницею Державної митної служби України не доведено правомірність винесення податкових повідомлень-рішень №UA14 від 10.04.2025 та №UA15 від 10.04.2025, а отже є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

А тому контролюючий орган, у відповідності до пункту 54.4 статті 54 ПК України не мав правових підстав самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3.6 статті 54 ПК України.

Відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.

Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п. 112.2 ст. 112 ПК України особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких Податкового кодексу України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.

Вжиті платником заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв не розумно, недобросовісно та без належної обачності.

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення (п. 112.7 ст. 112 ПК України).

З огляду на викладене відсутні докази, що позивач діяв неправомірно при здійсненні митного оформлення товару із застосуванням преференційного режиму та допустив ті порушення вимог чинного законодавства, про які зазначені в Акті перевірки.

Згідно положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність за критеріями, переліченими у ч.2 ст.2 згаданого Кодексу, прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень №UA14 від 10.04.2025 року та №UA15 від 10.04.2025 року, суд приходить до висновку, що встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач, під час їх прийняття діяв не у спосіб та не у порядку, передбаченому Конституцією та законами України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень №UA14 від 10.04.2025 року та №UA15 від 10.04.2025 року, відповідачем були порушені права та інтереси позивача, які підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправними та скасування вищенаведених спірних податкових повідомлень-рішень.

При цьому, судом враховується і те, що при прийнятті даного рішення, судом враховується позиція Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01 від 06.09.2005; п.89), «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006; п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04 від 10.02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з наведеного, наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову у повному обсязі, слід стягнути з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень відповідача у справі на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 968,96 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241,246, 250, 251, 257 -262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Полтавської митниці (вул. Героїв "Азову", буд. 28, м.Полтава, Полтавська область, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Полтавської митниці №UA14 від 10.04.2025 та №UA15 від 10.04.2025.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко