Справа № 160/13015/25
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою заяву ОСОБА_1 в особі представника Шипіцина Олександра Володимировича до відповідача-1: Комунального закладу Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради, відповідача-2: Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити певні дії,-
06.05.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 05.05.2025 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника Шипіцина Олександра Володимировича до відповідача-1: Комунального закладу Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради, відповідача-2: Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України, в якій представник позивача просить суд:
В обґрунтування позову позивач зазначив, що предметом спору у даній справі є правомірність результатів огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 , згідно яких особою з інвалідністю він не визнаний, група інвалідності йому не встановлена (не підтверджена). У Довідці не наведене жодного обґрунтування експертного рішення. Акт огляду медико-соціальною експертною комісією на руки ОСОБА_1 виданий не був. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач наполягає на тому, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії. Позивач зазначає, що йому не було надано офіційного висновку, де було б зазначено які саме лікарі здійснювали огляд, які конкретно аналізи та маніпуляції проводилися, чи було здійснено огляд профільними лікарями, що можуть надавати відповідні висновки щодо стану здоров`я з наявністю або відсутністю підстав для відмови особі у продовженні статусу особи з інвалідністю, враховуючи, що стан здоров`я з приводу наявності критичних вад, які передбачають отримання статусу інваліда нікуди не зникли, а навіть погіршились. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2038 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 04.04.2024 по 12.04.2024 з діагнозом: «І20.8.7 ІХС: стенокардія напруження ІІ ФК. Постінфарктний кардіосклероз (Q IM передньо-перетинкової області, верхівки, бокової стінки ЛШ - 04.10.2017 р.). Значна недостатність мітрального клапана. Помірна недостатність тристулкового клапана. Аневризма верхівкового відділу МШП та верхівки ЛШ. Легенева гіперстензія (СТЛА 40 мм.рт.ст.). СН ПА ст. з помірно зниженою ФВЛШ ФВ ЛШ (48,64%). Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, 2 ступінь. Гіпертензивне серце (ексцентрична гіпертрофія ЛШ). Ризик 4.». Згідно довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.01.2018 р., від 19.02.2020 р., від 04.03.2021 р., від 30.03.2022 р. та від 15.03.2023 р., позивачу була встановлена третя група інвалідності по причині «загальне захворювання» з таким самим діагнозом. Таким чином, оскільки з моменту останнього огляду позивача зміни у стані його здоров`я не відбулись, рішення МСЕК щодо не встановлення позивачу третьої групи інвалідності, на нашу думку, не може вважатися правомірним. Протягом 2018-2023 років позивачу встановлювалась ІІІ група інвалідності за наявним в його медичних документах діагнозом. Доказів на підтвердження того, що до моменту останнього огляду експертною комісією позивача (29.04.2024 року) відбулись зміни в стані його здоров`я у порівнянні з попередніми роками (31.01.2018 р., 19.02.2020 р., 04.03.2021 р., 30.03.2022 р. та 15.03.2023 р.), що, в свою чергу, могло бути підставою для відмови у встановленні ІІІ групи інвалідності, не надано. Ані довідка ані виписка з протоколу не містить повної інформації про те, які саме лікарі здійснювали огляд та підстави відмови позивачу у продовженні статусу особи з інвалідністю. Довідка видана за формою № 167/о, затвердженою наказом МОЗ України від 19.05.2003 р. № 224, який втратив законної сили ще 30.07.2012 р. Тобто рішення про невизнання позивача інвалідом було прийнято ще й не за формою, встановленою законодавством України на дату ухвалення оскаржуваного рішення.
Відповідачі не скористалися своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направили, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2025 року зазначена вище справа розподілена та 07.05.2025 року передана судді Пруднику С.В.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30.01.2018 року був особою з інвалідністю третьої групи за загальним захворюванням, що підтверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.01.2018 р.,від 19.02.2020 р., від 04.03.2021 р., від 30.03.2022 р. та від 15.03.2023 р.
Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2038 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 04.04.2024 по 12.04.2024 з діагнозом: «І20.8.7 ІХС: стенокардія напруження ІІ ФК. Постінфарктний кардіосклероз (Q IM передньо-перетинкової області, верхівки, бокової стінки ЛШ - 04.10.2017 р.). Значна недостатність мітрального клапана. Помірна недостатність тристулкового клапана. Аневризма верхівкового відділу МШП та верхівки ЛШ. Легенева гіперстензія (СТЛА 40 мм.рт.ст.). СН ПА ст. з помірно зниженою ФВЛШ ФВ ЛШ (48,64%). Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії, 2 ступінь. Гіпертензивне серце (ексцентрична гіпертрофія ЛШ). Ризик 4.».
Згідно довідок до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.01.2018 р., від 19.02.2020 р., від 04.03.2021 р., від 30.03.2022 р. та від 15.03.2023 р., позивачу була встановлена третя група інвалідності по причині «загальне захворювання» з таким самим діагнозом.
Протягом строку з 30.01.2018 р. по 29.04.2024 р., ОСОБА_1 мав (та має) діагноз: ІХС. Стенокардія напруження ІІ ФК, постінфарктний кардіосклероз (04.10.2017 р.). Гіпо-/акінезія середньо-верхівкового відділу МШП, верхівки і частково бокової стінки ЛШ. Аневризма ЛШ невеликих розмірів верхівкового відділу МШП і верхівки ЛШ. Дилатація стовбура та гілок ЛА. Дилатація порожнини ЛШ. Стенозуючий коронаросклероз (коронарографія від 04.10.2017 р. - гостра оклюзія ПМШГ ЛКА, атеросклероз ПКА). Стентування ПМШГ ЛКА з повним відновленням дистального кровотоку, ТІМІ 3 (1 стент CoFlexus, 04.10.2017 р.). Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ст. СН ІІА ст. з помірно зниженою ФВ ЛШ (48,84%). Ризик 4.
Як заначив представник позивача у поданій до суду позовній заяві, за цей період (з 30.01.2018 р. по 29.04.2024 р.) позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності (31.01.2018 р.) та п`ять років поспіль відповідні МСЕК підтверджували ОСОБА_1 встановлену групу інвалідності.
Разом з тим, під час чергового проходження «обстеження» в обласному МСЕК № 3 м. Дніпро у 2024 році ОСОБА_1 видали рішення про не визнання інвалідом, оформленим у вигляді довідки № 92 про невизнання інвалідом від 29.04.2024 р.
ОСОБА_1 не погоджуючись з даним рішенням відповідача про невизнання його інвалідом та вважаючи дане рішення протиправним, таким, що прийнято без об`єктивного дослідження стану його здоров`я та не у спосіб визначений діючим законодавством України 27.05.2024 р. оскаржив його до Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» (надалі - ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України»).
18.02.2025 р. листом № 53-26/08/30 на адвокатський запит від 10.02.2025 р. № 10-02/2025-1 ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» повідомив, що 23.08.2024 р. на засіданні комісії заочно розглянуто медико-експертну справу ОСОБА_1 , 1978 р.н., щодо оскарження обласної МСЕК № 3. За результатами даного заочного розгляду рішення обласної МСЕК № 3 від 29.04.2024 р. про невизнання особою з інвалідністю, підтверджено. Було надано виписку із протоколу засідання МСЕК № 131 від 23.08.2024 р.
Представник позивача у позовній заяві також зазначає, що внаслідок існуючого захворювання ОСОБА_1 обмежений самостійно пересуватись, тобто внаслідок задишки, відчуття стискання в області шиї під час ходіння до ста метрів або підйому на другий поверх сходами, які зникають в стані спокою, ОСОБА_1 витрачає більше часу на пересування ніж до хвороби.
Крім того, ОСОБА_1 обмежений в здатності до трудової діяльності, що підтверджується довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.01.2018 р., від 19.02.2020 р., від 04.03.2021 р., від 30.03.2022 р. та від 15.03.2023 р. де зазначено, що ОСОБА_1 має виконувати роботу адміністратора з обмеженим обсягом роботи, праця невеликого обсягу, протипоказані психоемоційні навантаження. Разом з тим, інформації щодо настання змін у стані здоров`я і працездатності ОСОБА_1 відповідачем-1 не надано, а на його питання щодо підстав зняття інвалідності лікар пробурмотав щось незрозуміле.
Не погоджуючись з протиправністю дій відповідачів та з вимогами вчинити певні дії, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21.03.1991р. №875-XII (далі - Закон №875-XII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою ст.2 Закону №875-XII передбачено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Відповідно до ст.3 Закону №875-XII, інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Згідно із ч.2 ст.6 Закону №875-XII, громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає ЗУ «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 6.10.2015р. №2961-IV (далі - Закон №2961-IV , у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Частиною першою ст.1 Закону №2961-IV встановлено, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Положення про медико-соціальну експертизу (у подальшому - Положення про МСЕК, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності затверджені Постановою КМУ від 3.12.2009р. №1317.
За змістом п.3 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (в подальшому - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п.4 Положення про МСЕК).
Відповідно до п.п.1 п.11 Положення про МСЕК, міжрайонні комісії визначають, серед іншого, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв; потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування.
Пунктом 12 Положення про МСЕК передбачено, що Кримська республіканська, обласні, центральні міські комісії, зокрема, проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій.
Згідно із п.17 Положення про МСЕК, медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Відповідно до п.19 Положення про МСЕК, комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
За приписами п.3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Згідно із п.4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.
Комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.
Пунктом 7 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності встановлено, що комісія проводить огляд тимчасово непрацездатної особи, що звернулася для проведення медико-соціальної експертизи, протягом п`яти робочих днів з дня надходження направлення лікарсько-консультативної комісії та приймає рішення про наявність чи відсутність інвалідності.
Комісія під час заповнення форми первинної облікової документації керується Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації №157-5/о "Журнал протоколів засідань медико-соціальної експертної комісії", затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2012р. №577, у якій вказано, що дана форма має бути завірена головою МСЕК та печаткою закладу охорони здоров`я.
Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п.20 Положення про МСЕК).
Пунктом 1.4 Інструкції №561 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Згідно із пунктом 1.10 Інструкції №561 при огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об`єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.
Тобто, рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення необхідних досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичної документації, яка обов`язково включає направлення на МСЕК, та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Пунктом 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності визначено, що підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.
Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії.
Як вбачається із матеріалів справи, 18.02.2025 р. листом № 53-26/08/30 на адвокатський запит від 10.02.2025 р. № 10-02/2025-1 ДЗ «ЦМСЕК МОЗ України» повідомив, що 23.08.2024 р. на засіданні комісії заочно розглянуто медико-експертну справу ОСОБА_1 , 1978 р.н., щодо оскарження обласної МСЕК № 3. За результатами даного заочного розгляду рішення обласної МСЕК № 3 від 29.04.2024 р. про невизнання особою з інвалідністю, підтверджено. Було надано виписку із протоколу засідання МСЕК № 131 від 23.08.2024 р.
Так, під час чергового проходження «обстеження» в обласному МСЕК № 3 м. Дніпро у 2024 році ОСОБА_1 видали рішення про не визнання інвалідом, оформленим у вигляді довідки № 92 про невизнання інвалідом від 29.04.2024 р.
Суд звертає увагу, що до його компетенції не відноситься здійснення власної оцінки підставності прийняття відповідачем рішення щодо наявності або відсутності підстав для визначення позивачу групи інвалідності, оскільки це є дискреційним повноваженням МСЕК.
Суд зауважує, що, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень МСЕК, суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, яка на час спірних правовідносин визначена Положенням №1317 та Інструкцією №561, однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, так як оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Отже, аналізуючи наведені вище законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, суд зазначає, що протиправність рішення суб`єкта владних повноважень позивач фактично не погоджується саме з підставністю висновку МСЕК.
При цьому, процедурних порушень при прийнятті оскаржуваного рішення на підставі приписів Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, судом за результатами розгляду справи не встановлено.
З приводу вказаних вище вимог позивача, необхідно зазначити таке.
По-перше, як вже вказано судом вище, прийняття відповідачем рішення щодо наявності або відсутності підстав для визначення позивачу групи інвалідності є дискреційним повноваженням МСЕК і не відноситься до компетенції суду.
По-друге, 15.11.2024 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1338 "Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи" (набрала чинності 01.01.2025 р.) згідно якої з 01.01.2025 р. експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
Проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.
За потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться також у визначених Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я державної форми власності та визначених розпорядженням начальника (голови) обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації) за погодженням з Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я комунальної форми власності.
Оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться з використанням електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи після початку її функціонування.
З аналізу вище наведених норм вбачається, що урядом змінено процедуру обстеження та процедури встановлення інвалідності, а тому, наразі відповідач не є органом публічної влади, уповноваженим на повторний розгляд з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення обласної комісії щодо наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу.
Отже, для встановлення ступеню втрати працездатності та отримання інвалідності позивач має звертатись до експертних командам з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 р. № 1338.
За таких обставин і правових підстав, суд виходить з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Інші аргументи сторін не спростовують вказаних вище висновків суду за результатами розгляду справи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
Підстави для розподілу судових витрат в порядку, передбаченому ст. 139 КАС України, відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника Шипіцина Олександра Володимировича до відповідача-1: Комунального закладу Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради, відповідача-2: Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправним та скасування акту, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник