Справа № 460/2214/25
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/2214/25 пров. № А/857/16170/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 460/2214/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

суддя в 1-й інстанції - Комшелюк Т.О.,

час ухвалення рішення 21 березня 2025 року,

місце ухвалення рішення - м.Рівне,

дата складання повного тексту рішення 21 березня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до відповідача - Міністерства оборони України, в якому просила визнати протиправним та скасувати п. 14 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 25 жовтня 2024 року № 32/в, в частині відмови ОСОБА_1 , дружині загиблого ОСОБА_4 , і як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_2 , 2010 року народження, у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 в період військового стану старшого солдата ОСОБА_4 , водія протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язати комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , дружини загиблого ОСОБА_4 , і як законного представника в інтересах неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_2 , 2010 року народження, з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 в період військового стану старшого солдата ОСОБА_4 , водія протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням висновків суду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано п.14 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом від 25 жовтня 2024 року № 32/в, в частині відмови ОСОБА_1 , дружині загиблого ОСОБА_4 , і як законного представника неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 в період воєнного стану старшого солдата ОСОБА_4 , водія протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 . Зобов`язано комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , дружини загиблого ОСОБА_4 , і як законного представника неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , 2011 року народження, та ОСОБА_2 , 2010 року народження, з доданими документами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 в період воєнного стану старшого солдата ОСОБА_4 , водія протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням висновків рішення суду. Стягнено на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, при розгляді документів позивача дійшла правильного рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, так як комісією Міноборони взято до уваги відповідний висновок експерта КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради від 12 березня 2024 року № 226, в якому зазначено, що за результатами проведення судово токсикологічного дослідження в наданій на дослідження крові загиблого виявлено етиловий спирт, концентрація якого становить 1,78 ‰. Таким чином, рішення комісії Міноборони про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є законним, при прийнятті спірного рішення комісія Міноборони діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що підставою для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги може бути лише перебування особи в стані сп`яніння, що супроводжується активними діями такої особи, що й призвели до смерті. Наголошує, що ані результатами службового розслідування, ані судово-медичним експертом не було підтверджено перебування ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння на момент смерті та чітко визначено, що причиною загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 стала мінно-вибухова травма та вогнепальне ушкодження тканин лівої легені. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною військовослужбовця ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 21 листопада 2009 року, актовий запис № 1695.

У шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 22 березня 2010 року, актовий запис № 04) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 28 жовтня 2011 року, актовий запис № 21).

Військовослужбовець ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією з 18 липня 2022 року у званні старший солдат на посаді водія 2 протитанкового відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до розділу 3 Акту службового розслідування від 26 лютого 2024 року, військовослужбовець ОСОБА_4 27 січня 2024 року близько 22:40 год, виконуючи бойове завдання щодо захисту Батьківщини, при спробі зайняти бойові позиції ПВ «Герцог 1» в районі бойових дій у Донецькій області потрапив під мінометний обстріл та отримав несумісне з життям поранення. На момент загибелі військовослужбовець перебував у засобах захисту та не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

У пункті 5.2 розділу 5 Акту службового розслідування зазначено, що загибель старшого солдата ОСОБА_4 , водія протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 , вважати такою, що сталася під час виконання бойового завдання в районі ведення бойових дій, одержана під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, загибель не пов`язана із вчиненням ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Згідно із п.5.3 цього ж Акту військовослужбовець ОСОБА_4 має право на призначення та виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн за весь місяць.

Відповідно до п.5.4 вищевказаного Акту вважається, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого старшого солдата ОСОБА_4 мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 Постанови КМУ № 168 та ст. 16-1 Закону № 2011.

Згідно з копією лікарського свідоцтва про смерть № 107 від 01 лютого 2024 року з відміткою «остаточне», виданого судово-медичним експертом КП «Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради», смерть ОСОБА_4 настала внаслідок мінно-вибухової травми та вогнепального, проникаючого в ліву грудну порожнину, поранення з ушкодженням тканини лівої легені.

05 лютого 2024 року Дубровицьким відділом ДРАЦС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видано Свідоцтво про смерть ОСОБА_4 у віці 42 років, актовий запис № 52 серія НОМЕР_5 .

У висновку експерта КП «Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради» № 226 від 12 березня 2024 року вказано, що в наданій на дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_4 , 1981 року народження, виявлено етиловий спирт, концентрація якого становить 1,78 ‰. У примітці до цього висновку зазначено, що при оцінюванні результату дослідження слід враховувати, що об`єкт «кров» була з гнильним запахом.

Відповідно до витягу з протоколу 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 2811 від 20 серпня 2024 року поранення та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

У подальшому позивачем були подані документи для призначення одноразової грошової допомоги членам родини військовослужбовця.

З пункту 14 копії Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 25 жовтня 2024 року № 32/в вбачається, що позивачці за її заявою було відмовлено у призначенні та виплаті такої одноразового грошової допомоги згідно зі ст.16-4 Закону № 2011-ХІІ на підставі того, що у висновку експерта № 226 від 12 березня 2024 року вказано, що в наданій на дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_4 , 1981 року народження, виявлено етиловий спирт, концентрація якого становить 1,78 ‰. Зазначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення або дій у стані алкогольного сп`яніння.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачці згідно з Законом № 2011-ХІІ, оскільки наявності причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою військовослужбовця ОСОБА_4 , у тому числі перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння, на момент смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та його загибеллю не встановлено і відповідачем протилежного не доведено.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За змістом ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає проходження військової служби.

За змістом ч.4 ст.24 цього Закону військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року за №2011-XII передбачає, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

П.1 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII передбачає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

За змістом ч.10 ст.16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року за №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975) та «Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2021 року №530.

Відповідно до пп.1 п.3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно з пп.1 п.4 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Абзац 2 п.11 Порядку № 975 передбачає, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

За змістом п.4.5. Наказу Міністерства оборони України №530 за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання Збройних Сил України, здійснюється виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку № 975.

Відповідно до абз.6 п.4.6. Наказу Міністерства оборони України №530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) оформлюються та подаються в Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України обласними ТЦКСП.

Згідно з абз.1 п.23 Порядку №975 керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Абз.2 п.23 Порядку №975 передбачає, що розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є дружиною, а неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дітьми померлого старшого солдата ОСОБА_4 , водія протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 .

Померлий - ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією у званні старший солдат на посаді водія 2 протитанкового відділення протитанкового взводу військової частини НОМЕР_1 та помер (загинув) на території Донецької області в районі ведення бойових дій і цей факт не заперечується відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що причиною смерті ОСОБА_4 стали мінно-вибухова травма та вогнепальне, проникаюче в ліву грудну порожнину, поранення з ушкодженням тканини лівої легені. Зазначене підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 107 від 01 лютого 2024 року.

За змістом ст.16-4 Закону №2011 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Аналогічні положення містить і пункт 29 Порядку №975.

Таким чином, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється, зокрема, якщо смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння.

Матеріалами справи стверджується, що позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки смерть військовослужбовця ОСОБА_4 є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння згідно з ст. 16-4 Закону № 2011-ХІІ.

За змістом ч.2 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

У матеріалах справи міститься копія висновку експерта КП «Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради» № 226 від 12 березня 2024 року, в якому вказано про те, що в наданій на дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_4 , 1981 року народження, виявлено етиловий спирт, концентрація якого становить 1,78 ‰. Разом з тим, вказаний висновок містить примітку, за змістом якої, при оцінюванні результату дослідження слід враховувати, що об`єкт «кров» була з гнильним запахом.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи наявна також копія акта службового розслідування від 26 лютого 2024 року, відповідно до якого жодних фактів вживання алкогольних напоїв військовослужбовцем ОСОБА_4 у день його смерті та вчинення у такому стані будь-яких неправомірних дій не виявлено.

Відповідно до витягу з протоколу 12 регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України № 2811 від 20 серпня 2024 року, поранення та причина смерті, так, пов`язані із захистом Батьківщини.

Доказів ж на підтвердження, що смерть військовослужбовця є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння, за результатами аналізу матеріалів справи не виявлено, тому рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги прийнято не на підставі чинного законодавства України та без урахування усіх обставин справи, що мають значення для його прийняття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що причина смерті померлої особи має бути відображена саме у лікарському свідоцтві про смерть, виданому у встановленому законодавством порядку відповідальною особою. Інформація ж, зазначена у висновку експерта КП «Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради» № 226 від 12 березня 2024 року, про те, що в наданій на дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_4 , 1981 року народження, виявлено етиловий спирт, концентрація якого становить 1,78 ‰, не може вважатись беззастережним доказом, оскільки такий висновок містить примітку про те, що при оцінюванні результату дослідження слід враховувати, що об`єкт «кров» була з гнильним запахом.

З огляду на наведене колегія суддів стверджує, що висновок експерта КП «Обласне бюро судово-медичної експертизи Рівненської обласної ради» № 226 від 12 березня 2024 року повинен оцінюватись в сукупності з іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

На думку колегії суддів, покликання відповідача на ст.16-4 Закону №2011-ХІІ є безпідставним, оскільки відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчили б про те, що загибель військовослужбовця ОСОБА_4 відбулася саме внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного сп`яніння. Сам лише факт знаходження військовослужбовця у стані алкогольного/наркотичного сп`яніння не може бути підставою для висновку, що його загибель є наслідком такого стану.

Схожий підхід до вирішення причинно-наслідкового зв`язку між фактом сп`яніння та смертю військовослужбовця застосував Верховний Суд у постановах від 29 червня 2022 року у справі №640/6477/19, від 11 квітня 2018 року у справі №802/1869/17-а, від 04 березня 2020 року у справі №813/2071/17 та від 15 червня 2022 року у справі № 826/4813/18.

Таким чином, аналізуючи правові норми, що регулюють спірні правовідносини, та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного пункту 14 рішення, оформленого протоколом від 25 жовтня 2024 року № 32/в, були порушені права та інтереси позивача, що підлягають судовому захисту шляхом визнання вказаного пункту протиправним та скасування. Крім того, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути документи про призначення та виплату позивачу і її дітям одноразової грошової допомоги як членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 є похідними, відтак підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-А, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321,322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі № 460/2214/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.