Справа № 520/20937/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 липня 2025 року № 520/20937/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С. при секретарі судового засідання Мороко А.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (вул. Сумська, буд. 78,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61002), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо не вклеювання нового бланку з відповідними записами до посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни серія НОМЕР_2 від 30.05.2019 р. неправомірною;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради продовжити ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю серія НОМЕР_2 внаслідок війни на термін до 01.05.2027 року, а саме вклеїти новий бланк з відповідними записами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на продовження терміну дії посвідчення "Особи з інвалідністю внаслідок війни", однак відповідач протиправно відмовив у вказаному.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувача, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представником відповідача надіслано до суду відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що відповідно до підпункту 1 пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 № 685 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.04.2024 № 416) передбачено, що для заявників з числа осіб, зазначених у пункті 11 частини другої статті 7 Закону 3551-ХІІ та пункті 12 частини другої статті 7 Закону 3551-ХІІ підставою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України.

Також зазначив, що згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 23.11.2017 зі старшим дільничним офіцером поліції Ліпецького відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_1 та акту № 2 про нещасний випадок (у тому числі поранення) (форма Н-1), складеними комісією Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області 23.11.2018, травма отримана в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, а оскільки позивач не надав документів про безпосередню участь у захисті Батьківщини, про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України Управлінням відмовлено ОСОБА_1 в подовженні посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни згідно Закону 3551-ХІІ.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 подано заяву до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради від 01.07.2024 про продовження посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни зі статусом інваліда війни ІІ групи серія НОМЕР_2 від 30.05.2019.

Так, позивач вказує, що 23.11.2017 року знаходячись на службі у зоні АТО отримав захворювання під час виконання службових обов`язків, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №379 від 19.12.2018 року.

Після проходження МСЕК позивача визнано 30.05.2019 особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, про що видано посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.

Після проходження первинного огляду медико-соціальною експертною комісією 29.05.2019 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків. 30 травня 2019 року видано посвідчення особи з інвалідністю ІІІ групи внаслідок війни, серії НОМЕР_2 та строком дії до 01.06.2020 року.

Комісією МСЕК 10.06.2020 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків та терміном дії до 01.07.2021 року, у зв`язку з чим до посвідчення вклеєно бланк із зазначенням групи ІІ та нового строку дії з 12.06 2020 до 01.07.2021.

16.06.2021 комісією МСЕК продовжено наявну ІІ групу інвалідності до 1 липня 2024 року, у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків, вклеєно новий бланк із зазначення групи ІІ та нового строку дії посвідчення з 18.06.2021 до 01.07.2024.

Позивачем пройдено повторно огляд МСЕК та продовжено наявну ІІ групу інвалідності до 01.05.2027 року, у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків, однак при зверненні до органів Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради щодо вклеювання нового бланку з наявною ІІ групою, у зв`язку з травмою, пов`язаною із виконанням службових обов`язків, позивачу було відмовлено.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22.10.1993 (Закон № 3551-XII).

Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (надалі - Порядок № 302, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями пункту 2 Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Абзацом третім пункту 3 Положення №302 встановлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

За змістом абзацу 2 пункту 7 Положення №302 встановлено, що "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Відповідно пункту 10 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Особам з інвалідністю внаслідок війни, у яких групу інвалідності встановлено без терміну перегляду, видаються безтермінові посвідчення, іншим - на період встановлення групи інвалідності. У разі продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності в посвідчення (на правій внутрішній стороні) вклеюється новий бланк, до якого вносяться відповідні записи. Записи в бланку завіряються відповідно до пункту 8 цього Положення.

Відтак, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", тому у разі закінчення терміну дії посвідчення та продовження медико-соціальною експертною комісією терміну чи зміни групи інвалідності, вклеюванню нового бланку із відповідними записами, передує встановлення, чи особа має право на статус ветерана війни.

Згідно ст. 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Статтею 7 Закону № 3551 визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18 зазначив, що визначення права на встановлення статусу "інвалід війни" підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18 дійшов висновку, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

При цьому, Судом касаційної інстанції акцентовано увагу на тому, що отримання ушкодження здоров`я під час проходження військової служби (пов`язаного з проходженням служби) та подальше встановлення інвалідності внаслідок такого ушкодження, не є достатньою підставою для надання статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни". Визначальним є те, що таке ушкодження повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Таким чином, визначальним при розгляді справи є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з виконанням обов`язків військової служби поєднаним із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Разом з тим, у ч.1 ст.7 Закону № 3551-XII законодавцем вжито формулювання "до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання,... одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті,... або з участю в бойових діях у мирний час".

Як вбачається з матеріалів справи позивач перебував на службі старшим дільничним офіцером поліції Липецького відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області.

Проте, проходження служби старшим дільничним офіцером поліції Липецького відділення поліції Харківського ВП ГУНП в Харківській області, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. 4 та 7 Закону № 3551.

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 379 зазначено, що знаходячись на службі у зоні АТО (під час стажування в Луганській області з 30.08.2017 по 30.12.2017), 23.11.2017 при виконанні службових обов`язків на блокпосту «Доміно-Олександрівка», після перевірки документів та огляду автомобіля, зачепився автоматичною зброєю о причеп автомобіля, внаслідок чого упав на спину. При падінні втратив свідомість та був доставлений в ЦРЛ м. Кременна Луганської області, а звідти до м. Харкова.

Також, із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 689729 від 19.06.2024 встановлено, що інвалідність позивача «так, пов`язана з виконанням службових обов`язків».

Тобто інвалідність отримана позивачем під час проходження ним служби цивільного захисту, що виключає можливість надання останньому статусу інваліда війни.

Будь-які відомості на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час, у матеріалах справи відсутні, тоді як докази які знаходяться у справі підтверджують лише те, що інвалідність останнього "пов`язана із виконанням службових обов`язків", що є недостатньою умовою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Як зазначає суд, поняття "виконання службових обов`язків" та «обов`язків із захисту Батьківщини чи участі в бойових діях на території інших держав" не є тотожними. Перша сфера обов`язків за своїм змістом є значно ширшою, а тому отримання поранення чи іншого ушкодження здоров`я навіть пов`язаного із виконанням службових обов`язків не у кожному випадку є підставою для надання статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни". Натомість визначальної умовою для отримання такого статусу є пов`язаність причини інвалідності із захистом Батьківщини чи участю в бойових діях на території інших держав.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що оскільки позивач не відноситься до осіб, які зазначені у пп. 1,2, 11 ч. 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження ОСОБА_1 посвідчення особи з інвалідністю серія НОМЕР_2 внаслідок війни на термін до 01.05.2027 року, а саме вклеїти новий бланк з відповідними записами.

Таким чином, суд вважає, що доводи позовної заяви не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи положення статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) до Управління соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради (61002, м. Харків, вул. Сумська, 78 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії -відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мороко А.С.