Справа № 260/3829/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/3829/24 пров. № А/857/1409/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Заверухи О.Б., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі за його адміністративним позовом до Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

суддя у І інстанції Луцович М.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 12 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив стягнути з Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі Держрибагентство) на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.10.2022 по 01.08.2024 в сумі 666 276,70 грн на підставі частини 2 статті 235 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.12.2024 у справі №260/3695/24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були предметом судового розгляду у справі №260/7974/21, судове рішення у якій набрало законної сили.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що поновлений на посаді він поновлений не був, що свідчить про затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Питання щодо наявності у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у справі №260/7974/21 було предметом розгляду в адміністративній справі №260/4296/23, рішення у якій набрало законної сили 01.02.2024.

Постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №260/7974/21, згідно з якою було змінено рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022, не може слугувати підставою для повторного поновлення позивача на посаді та повторного стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, так як таке поновлення вже відбулося виданням наказу від 02.11.2022 №174-ТО на виконання рішення від 13.10.2022 у справі № 260/7974/21.

Зміна рішення суду в частині визначення посади, на якій потрібно поновити позивача, є підставою для внесення відповідних змін до записів трудової книжки позивача, зокрема записів про поновлення на роботі згідно з наказом від 02.11.2022 №174-ТО та про звільнення з роботи згідно з наказом від 07.12.2022 №190-ТО.

Позивач помилкового вважає, що винесення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі № 260/7974/21 зумовило виникнення у нього права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.10 2022 по 01.08.2024 року.

Відтак, з урахуванням стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах справи №260/7974/21 та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у справі №260/4296/23, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який просила таке скасувати та задовольнити його позов у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції у порушення вимог процесуального закону не взяв до уваги обставини, встановленні у постанові від 22.02.2024 Восьмого апеляційного адміністративного суду та у постанові Верховного Суду від 28.11.2024 у справі №260/7974/21.

Наполягає на тому, що Держрибагентством не було надано під час розгляду справ №260/3829/24 та 260/4296/23 жодного документу про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10.12.2021.

Окрім того, у матеріалах справ №260/3829/24 та 260/4296/23 відсутні будь які документи, які б свідчили про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10.12.2021. При цьому рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/4296/23 приймалось до вступу в силу 22.03.2024 рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/7974/21.

Також підтвердженням невиконання відповідачем рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 (у т. ч. з урахуванням постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024) у справі № 260/7974/21 є витяги з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.11.2024 № 59 та відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору № НОМЕР_1 .

За даними Реєстру Міністерства юстиції України станом на 09.11.2022 та станом на 07.11.2024 (у період з 10.12.2021 по 07.11.2024) ОСОБА_1 не було поновлення на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10.12.2021. Також станом на 14.10.2024 не було виплачеано середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 304 786,15 грн.

Окрім того, відповідачем не надано до Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/3829/24 жодного документу про виконання Держрибагентством стосовно ОСОБА_1 вимог статті 29 КЗпП, відповідно до яких до початку роботи роботодавець зобов`язаний в узгоджений із працівником спосіб поінформувати працівника про:

1) місце роботи (інформація про роботодавця, у тому числі його місцезнаходження), трудову функцію, яку зобов`язаний виконувати працівник (посада та перелік посадових обов`язків), дату початку виконання роботи;

2) визначене робоче місце, забезпечення необхідними для роботи засобами;

3) права та обов`язки, умови праці;

4) наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, а також про право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору під підпис;

5) правила внутрішнього трудового розпорядку або умови встановлення режиму роботи, тривалість робочого часу і відпочинку, а також про положення колективного договору (у разі його укладення);

6) проходження інструктажу з охорони праці, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони;

7) організацію професійного навчання працівників (якщо таке навчання передбачено);

8) тривалість щорічної відпустки, умови та розмір оплати праці;

9) процедуру та встановлені цим Кодексом строки попередження про припинення трудового договору, яких повинні дотримуватися працівник і роботодавець.

Наполягає на тому, що суд першої інстанції, посилався на не існуючі накази про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10.12.2021, ігноруючи встановленні обставини Восьмим апеляційним адміністративним судом та Верховним Судом під час розгляду справи № 260/7974/ 21, де сам відповідач підтверджує про неможливість поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої останнього було звільнено 09.12.2021 в Управлінні Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області.

З урахуванням приписів частини 2 статті 235 КЗпП та постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі Порядок № 100), довідки Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області від 13.09.2022 № 1-5-17/636-22 позивач визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.10.2022 по 01.08.2024 у сумі 666 276,70 грн, виходячи і з середньоденної заробітної плати у 1417,61 грн, середньомісячної заробітної плати у сумі 29770,00 грн та періоду вимушеного прогулу з 14.10.2022 по 01.08.2024 у 470 робочих днів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача Держрибагентство підтримало доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечило обґрунтованість апеляційних вимог та просило залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що Держрибагентство повністю з дотриманням норм законодавства виконало рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі №260/7974/21 та поновило ОСОБА_1 на посаді, з якої він був звільнений та на якій перебував на час виникнення спірних правовідносин.

За результатами виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 02.05.2023 року по справі № 260/7974/21 про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2021 по 13.10.2022 у розмірі 304 786,15 грн станом на 11.10.2024 з Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Закарпатській області відбулося безспірне списання коштів з рахунків в сумі 287 305,00 грн, а саме 08.11.2022 відбулось негайне стягнення коштів у сумі 29770, 00 грн та з серпня по 04 жовтня сплачено позивачу 257 535,00 грн, що підтверджується інформацією про результати виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/7974/21.

Головним управлінням державної казначейської служби України у Закарпатській області на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду 21.10.2024 вих. № 4-17-10/5520 направлено лист «про повернення виконавчого документу» про виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду, виданого 02.05.2023 по справі № 260/7974/21, про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2021 по 13.10.2022 у розмірі 304 786,15 грн у зв`язку із його виконання у повному обсязі.

У зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Держрибагенства, відповідно до наказів Держрибагенства від 11.11.2021 № 479 «Про введення в дію структури Державного агентства меліорації та рибного господарства України» від та від 03.12.2021 № 540 «Про введення в дію штатного розпису Державного агентства меліорації та рибного господарства України на 2021 рік» та відмовою ОСОБА_1 від переведення на запропоновану посаду наказом Держрибагенства від 07.12.2022 № 190-ТО позивача звільнено з посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №260/7974/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2024, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 змінено, викладено абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10 грудня 2021 року». У решті рішення суду залишено без змін.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 у справі №260/4296/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024, позов ОСОБА_1 до Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з Управління на користь позивача середній заробіток за затримку виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі № 260/7974/21 у розмірі 18428,93 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наполягає на тому, що належним виконанням рішення про поновлення на роботі є видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що період затримки виконання рішення про поновлення на роботі необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Питання щодо наявності у Позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у справі № 260/7974/21 вже було предметом розгляду в адміністративній справі № 260/4296/23, 260/8238/24 та 260/386/25.

Рішенням суду від 05.09.2023 у справі № 260/4296/23 встановлено, що рішення суду від 13.10.2022 у справі № 260/7974/21 фактично виконано 02.11.2022 прийняттям наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства № 174-ТО від 02.11.2022 та стягнуто у зв`язку з вказаним на користь позивача середній заробіток за затримку виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі №260/7974/21 у розмірі 18428,93 грн.

Щодо невиконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі № 260/7974/21, згідно з якою змінено рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі № 260/7974/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10.12.2021, як на підставу для стягнення затримки виконання рішення, то апеляційним судом було змінено рішення суду першої інстанції тільки в частині назви посади, на якій слід поновити позивача, а в іншій частині рішення суду першої інстанції, яким у тому числі вирішено питання стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишено без змін.

Відтак, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі № 260/7974/21 не може слугувати підставою для повторного поновлення позивача на посаді та повторного стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, так як таке поновлення вже відбулося виданням наказу від 02.11.2022 року №174-ТО на виконання рішення від 13.10.2022 у справі № 260/7974/21.

У відповіді на відзив Держрибагентства та численних додаткових письмових поясненнях позивач ОСОБА_1 з посиланням на висновки касаційного суду наполягав на правомірності своїх позовних вимог та зазначав, що оскільки Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області було перейменовано на Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області, то він підлягає поновленню саме на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області.

Держрибагентством не здійснено жодних заходів щодо виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №260/7974/21 від 22.02.2024 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області.

Відповідачем не повідомлено встановленим порядком ОСОБА_1 про укладання трудового договору, видання у порядку статті 24 КЗпП наказу про поновлення на роботі, не забезпечено виконання вимог статті 29 КЗпП. Держрибагентством не було видано ОСОБА_1 відповідно до вимог Положення про Управління довіреність на виконання обов`язків начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області.

Станом на час розгляду справи відповідачем не виконано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі № 260/7974/21 у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області () з урахуванням вимог постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі №260/7974/21 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства меліорації та рибного господарства України Про звільнення ОСОБА_1 від 08.12.2021 № 127-ТО. Поновлено позивача на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області з 10.12.2021. Стягнуто на користь ОСОБА_1 із Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2021 по 13.10.2022 у розмірі 304 786,15 грн. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Закарпатській області та у частині стягнення на його користь заробітної плати у межах одного місяці в розмірі 29770,00 грн звернуто до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі №260/7974/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.11.2024, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі №260/7974/21 змінено. Абзац другий резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області з 10 грудня 2021 року. У решті рішення суду залишено без змін.

Окрім того, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 у справі №260/4296/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.02.2024, задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнено з Управління державного агентства меліорації та рибного господарства у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2022 у справі №260/7974/21 у період з 14.10.2022 по 01.11.2022 у розмірі 18428,93 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_1 вважав, що має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.10 2022 року по 01.08.2024 та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 1291 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У відповідності до приписів статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі статтею 236 КЗпП у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

На підставі аналізу положень статей 235, 236 КЗпП апеляційний суд дійшов висновку, що правова природа стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП) відрізняється від правової природи стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду (стаття 236 КЗпП).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, що був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як правило, вирішується одночасно зі спором про поновлення на роботі. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. При обчисленні строку, за який стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу, враховується період з дня незаконного звільнення працівника до дня ухвалення рішення про його поновлення на роботі.

Стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника зп свлєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника. Такі кошти не є частиною заробітної плати, а служать компенсацією за завдану роботодавцем шкоду. При обчисленні строку, за який стягується середній заробіток за затримку виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір, враховується період з дня ухвалення такого рішення до дня його фактичного виконання і поновлення порушеного права працівника.

При зверненні до суду позивач самостійно визначає у позовній заяві яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Як передбачено частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За правилами частини 1 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 5 статі 160 в Кодексу адміністративного судочинства України позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а також виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову. При цьому суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.

Як свідчать матеріали справи, позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві наполягав на стягнення на його користь саме середнього заробітку за час вимушеного прогулу у загальній сумі 666 276,70 грн. При цьому свої вимоги він обґрунтовував приписами частини 2 статті 235 КЗпП.

Разом із тим, у своїх заявах по суті справи як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду ОСОБА_1 вкотре наполягав на протиправному невиконанні відповідачем судового рішення про поновлення його на роботі у належний спосіб, відповідальність за що передбачена приписами статті 236 КЗпП у вигляді стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, а не середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Поза тим, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що зміна рішення суду в частині визначення посади, на якій потрібно поновити ОСОБА_1 , є підставою для внесення відповідних змін до записів трудової книжки позивача і наявність постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 у справі № 260/7974/21 не зумовлює виникнення у нього права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 14.10 2022 по 01.08.2024.

Водночас апеляційний суд наголошує, що відповідно до частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень пункту 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» (Заява № 63566/00) від 18.07.2006 суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше вони не виконують свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 Європейського суду з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що заявлені ОСОБА_1 у позовній заяві вимоги з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених у ході судового розгляду, не можуть бути задоволені з огляду на наведені у мотивувальній частині постанови апеляційного суду мотиви.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року у справі №260/3829/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді О. Б. Заверуха
В. Я. Качмар