Справа № 640/14851/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Київ № 640/14851/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № 2, від 16 травня 2020 року № 2, від 16 червня 2020 року №2, від 10 грудня 2020 року №2.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки позивач дотримався вимог податкового законодавства, що підтверджується належним чином складеними та зареєстрованими податковими накладними, що спростовує висновки контролюючого органу про необхідність зменшення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного (податкового) періоду. Крім того, позивач вказує про відсутність підстав для виникнення доходу, оскільки ним понесено витрати на аудит пов`язаних осіб, що не спричинило збільшення активу або зменшення зобов`язань. Позивач також вказує про помилковість висновків про неправомірне віднесення до складу собівартості реалізації витрат у розмірі 3 469 773 грн., і як наслідок заниження на цю суму доходу, який враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування. Відтак, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, у відзиві на позовну заяву зазначає, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що прийняті на підставі, в межах та у спосіб, що визначені ПК України, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань. Відтак, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року, позов задоволено.

Постановою Верховного Суду від 22.04.2024 рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

Скасовуючи рішення судів та направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав наступне :

"...суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи контролюючого органу стосовно того, що кредит-нотою від 15 липня 2019 року товариство повідомлялося про заборгованість з поставки товару, а не про нарахування штрафних санкцій, як це відображено в бухгалтерському обліку позивача.

Крім того, суди не врахували, що відповідно до доповнень до контракту від 03 вересня 2018 року № NB-0309-18 період поставки товару було продовжено до 01 жовтня 2019 року, що свідчить про дотримання позивачем умов договору та відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій.

В даному випадку суди обмежилися лише формальним дослідженням деяких первинних документів та не врахували, що дати відображення показників в податковій та бухгалтерській звітності повинні співпадати з датами документів, які стали підставою для такого відображення.

З урахуванням викладеного, Суд вважає передчасними висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність доводів відповідача стосовно завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 13 411 003,62 грн.

… самостійно судами не було проаналізовано будь-яких документів первинного обліку на підтвердження віднесення правомірності до складу витрат суму 3 469 772,73 грн.

Крім того, судами не враховано, що довідки, на які посилається експерт у своєму висновку, не були надані під час перевірки, на що звертав увагу відповідач під час судового розгляду.

Також, поза увагою судових інстанцій залишився той факт, що відповідно до розрахунків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень донарахування відбулися за період з серпня 2017 року по вересень 2019 року, в той час як бухгалтерські довідки, які були враховані експертом, складені за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року, квітень 2018 року.

Зазначене свідчить про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про помилковість доводів відповідача щодо безпідставного відображення у бухгалтерському обліку платника 3 469 772,73 грн у складі витрат.

… судами не надано оцінки доводам відповідача стосовно того, що позивачем не було відображено операції з відшкодування витрат, понесених платником на замовлення послуг аудиту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта Фармінг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест» та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія ВП».

Також, поза увагою судових інстанцій залишився той факт, що за наслідком проведення вказаної господарської операції позивачем було виписано податкові накладні на підставі пункту 198.5 статті 198 ПК України, а саме в операціях, що не є господарською діяльністю платника.

… судовими інстанціями не надано оцінки доводам контролюючого органу про те, що зазначені господарські операції, враховуючи їх тривалість, були позбавлені ділової мети та здійснені без наміру отримати економічний ефект, що свідчить про передчасність висновків судів про те що, податкові повідомлення-рішення від 20 березня 2020 року № 2, від 16 червня 2020 року № 2 та від 10 грудня 2020 року № 2 є протиправними та підлягають скасуванню…

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції".

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю, та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Лисенко В.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 прийнято до провадження адміністративну справу та визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду 30.07.2024 постановлено закрити підготовче провадження та та перейти до розгляду справи по суті.

Протокольною ухвалою суду 29.10.2024 постановлено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

Головним управлінням ДПС у м. Києві на підставі наказу від 11.01.2020 № 130, ст. 20, 77, 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2020 рік проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН", про що складено акт від 24.02.2020 №143/26-15-05-02-01-14/39407655.

Згідно з висновками акта перевірки встановлено порушення:

- п.44.1, 44.2, 44.6 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.1, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 , п. 5, 7, 10, 13 П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999 №290, п. 5, 6, 7 П(С)ПБ 16 "Витрати", затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.1999 № 318, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 26 614 245 грн., в т.ч. за 9 місяців 2019 р. на суму 26 614 245 грн.;

- п.188.1 ст. 188, п. 192.1, 192.3 ст. 192, п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, що підлягає сплаті, на суму 1 771 526 грн., в т.ч., за серпень 2018 рік на суму 1 282 784 грн., липень 2019 рік на суму 488 742 грн.; завищено від`ємне значення різниці податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 131 937 грн., в т.ч. за вересень 2019 рік на суму 131 937 грн.;

- п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 198.5 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму 4 371 307, 38 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. "е" 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п. 171.2 "а" ст. 171, пп. "є" 14.1.54 п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14, пп.14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету в період, що перевірявся, на загальну суму 511 846, 77 грн.;

- пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахуванням пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету у періоді, що перевірявся, на загальну суму 34 976 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом 20.03.2020 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 2, яким за порушення п.188.1 ст. 188, п. 192.1, 192.3 ст. 192, п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України позивачу донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 771 526 грн. та застосовано 442 882 грн. штрафних санкцій;

- № 2, яким за порушення п.188.1 ст. 188, п. 192.1, 192.3 ст. 192, п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України позивачу зменшено від`ємне значення податку на додану вартість на 131 937 грн.;

- № 2, яким за порушення п.44.1, 44.2, 44.6 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.1, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 р. № 88 , п. 5, 7, 10, 13 П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999 р. №290, п. 5, 6, 7 П(С)ПБ 16 "Витрати", затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.1999 р. №318, позивачу зменшено розмір від`ємного значення податку на прибуток на суму 26 614 245 грн. за 9 місяців 2019 року;

- № 2, яким за порушення ст. 201 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 2 185 653, 69 грн. на підставі п. 120-1 ст. 120 Податкового кодексу України.

За наслідками адміністративного оскарження рішенням Державної податкової служби України від 11.06.2020 за № 18854/6/99-00-06-02-01-06:

- скасовано податкове повідомлення-рішення № 2 в частині зменшення розміру від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток у розмірі 9 307 875 грн.; в іншій частині вказане рішення залишене без змін;

- скасовано податкові повідомлення-рішення №2, №2, №2 в частині заниження грошових зобов`язань з ПДВ та від`ємного значення ПДВ в результаті збільшення податкових зобов`язань з ПДВ на суму 228 170 грн. по операціях з експорту товару за ціною нижче ціни придбання та у відповідній частині застосовані штрафні санкції; в іншій частині вказані рішення залишені без змін.

На підставі акта перевірки від 24.02.2020 №143/26-15-05-02-01-14/39407655 та рішення ДПС України від 11.06.2020 за №18854/6/99-00-06-02-01-06 контролюючим органом 16.06.2020 прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 2, згідно з яким за порушення п.188.1 ст. 188, п. 192.1, 192.3 ст. 192, п. 201.1, 201.7, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 543 356 грн., а також застосовано штрафні санкції на суму 385 839 грн.;

- №2, згідно з яким за порушення п.44.1, 44.2, 44.6 ст. 44, пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.1, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 24.05.1995 № 88 , п. 5, 7, 10, 13 П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999 № 290, п. 5, 6, 7 П(С)ПБ 16 "Витрати", затвердженого наказом Мінфіну від 31.12.1999 № 318, позивачу зменшено розмір від`ємного значення податку на прибуток на суму 17 306 370 грн.;

- № 2, згідно з яким за порушення ст. 201 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 2 071 568, 69 грн. на підставі п. 120-1 ст. 120 Податкового кодексу України.

10.12.2020 контролюючим органом на підставі акта перевірки від 24.02.2020 №143/26-15-05-02-01-14/39407655 та рішення ДПС України від 11.06.2020 за № 18854/6/99-00-06-02-01-06 винесено податкове повідомлення-рішення №2, згідно з яким за порушення ст. 201 Податкового кодексу України до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 14 528, 02 грн. на підставі п. 120-1 ст. 120 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття податкових повідомлень-рішень від 20.03.2020 № 2, від 16.06.2020 №2, від 16.05.2020 № 2, від 10.12.2020 №2 та вважаючи їх протиправними і такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 44.1 ст. 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Абзацом 1 пункту 44.2 ст. 44 ПК України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до абз. 1 пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Пунктом 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №16 «Витрати» визначено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Згідно з абз. 1-5 п.198.5 ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних (пункт 192.1 статті 192 ПК України).

Результат перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 192.3 статті 192 ПК України).

За приписами пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (пункт 201.7 статті 201 ПК України).

За правилами пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі- Закон №996-XIV).

Частиною 1 ст. 9 Закону № 996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після і закінчення, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов?язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно абзацу 11 ст.1 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов?язань і фінансових результатів. Первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов?язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку із положеннями законодавства з питань бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначають, що однією з головних умов документального підтвердження задекларованих платником податків у податковій звітності показників є можливість на підставі наявних первинних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту (доходу) в результаті здійснення господарських операцій.

При цьому первинний документ має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення, натомість сама собою наявність або відсутність окремих документів не свідчить про наявність факту порушення з боку платника податків, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Верховний Суд сформував сталу та послідовну практику щодо застосування вищенаведених правових норм. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 вказала ряд важливих правових висновків, зокрема, про таке.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Досліджуючи обґрунтованість спірних податкових повідомлень-рішень від 20 березня 2020 року № 2, від 16 червня 2020 року № 2 та від 10 грудня 2020 року № 2 суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сума донарахованого ПДВ за податковим повідомленням-рішенням №2 складала 1 771 526 грн. та 442 882 грн. штрафних санкцій, Однак, з урахуванням висновків рішення ДПС України від 11.06.2020 р. за №18854/6/99-00-06-02-01-06, якою скаргу позивача задоволено частково, податковим повідомленням-рішенням від 16.06.2020 р. №2 позивачу збільшено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 543 356 грн. (1 771 526 грн. - 228 170 грн. = 1 543 356 грн.)

Вказане порушення призвело до завищення від`ємного значення різниці податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 131 937 грн., в т.ч. за вересень 2019 р. на суму 131 937 грн. (податкове повідомлення-рішення від 20.03.2020 року №2) та визначення позивачу штрафних санкцій на підставі п. 120-1 ст. 120 Податкового кодексу України за нескладання та нереєстрацію податкових накладних за наслідками реалізації товарів за ціною, нижчою ціни їх придбання (податкове повідомлення-рішення від 10.12.2020 р. №2 на суму штрафних санкцій 14 528, 02 грн.).

Судом встановлено, що висновок щодо заниження податку на додану вартість на суму 1 543 356 грн., завищення від`ємного значення різниці податкового кредиту з податку на додану вартість на суму 131 937 грн., нескладання та нереєстрацію податкових накладних за наслідками реалізації товарів, за що накладено штрафні санкції у розмірі 14 528, 02 грн. відповідач обґрунтовує реалізацією позивачем товару на користь покупців по ціні нижче їх придбання.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано перелік складених та зареєстрованих податкових накладних (з сумами задекларованого і сплаченого ПДВ) за період з січня 2018 р. по червень 2018 р. (32 шт.) за наслідками реалізації товарів за ціною, яка нижча за ціну їх придбання, за якими задекларовано ПДВ у загальному розмірі 1 470 465,32 грн.

Наданий перелік податкових накладних не був врахований при розрахунку податкових наслідків реалізації платником товару на користь покупців за ціною, нижчою їх придбання, що, на думку позивача, свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу в цій частині.

Разом з тим, суд не погоджується з вказаними доводами позивача з наступних підстав.

В ході проведення перевірки встановлено декларування ТОВ "Ілта Оріджинейшн" взаємовідносин з контрагентами-покупцями, по яким встановлено нереальність проведення господарських операцій щодо реалізації товарів (біла дрібна квасоля урожаю 2017 року) за період з 01.10.2016 по 30.09.2019, а саме: ТОВ "КРІСТЕЛ ГРУПП", TOB "ФІРМА "АМІРА ТРЕЙД', ТОВ "ФАСТДЕЛ, ТОВ "ЛЮРМІНГ", ТОВ "ЗАРІД ПЛЮС", ТОВ "БЕНСТЕЙТ".

Надані до перевірки видаткові накладні, складені на підтвердження поставок за вищенаведеними господарськими операціями з вищевказаними контрагентами, не відповідають вимогам первинного документа, а саме: встановлено відсутність посади і прізвища особи, відповідальних за здійснення господарської операції, що є порушенням вимог ст.9 Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.

Суд вказує, що видаткова накладна є первинним документом, який фіксує факт отримання/передачі товарно-матеріальних цінностей. Разом з тим, формальне складення лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції.

До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 28 грудня 2022 року у справі № 520/1284/19.

Крім того, на підставі наданих до перевірки видаткових накладних, та регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН" по рахункам: 70 "Доходи від реалізації" 90 "Собівартість реалізації" за перевіряємий період, контролюючим органом встановлено реалізацію ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН" товарів на користь покупців по ціні нижче їх придбання (собівартості).

Детальний перелік накладних (згідно бухгалтерського обліку), сума реалізації товарів, сума придбання товарів, сума реалізації товарів нижче ціни придбання, сума заниження ПДВ наведено в таблиці, розміщеній на сторінках 47-48 акту перевірки.

Суд звертає увагу, що, відповідно до пункту 188.1 статті 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що спрямовані на спростування висновків контролюючого органу, про те, що ним складено та зареєстровано податкові накладні за наслідками реалізації товарів за ціною, яка нижче за ціну їх придбання, оскільки будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. За своєю правовою суттю господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 по справі № 160/31872/23.

Більше того, позивачем в позовній заяві визнається факт здійснення операцій з реалізації товарів за цінами нижче цін їх придбання, що прямо суперечить приписам положень пункту 188.1 статті 188 ПК України.

Судом також встановлено відсутність доказів з боку позивача на підтвердження наявності ділової мети та наміру отримання економічного ефекту здійснення задокументованих господарських операцій з контрагентами-покупцями, а саме: ТОВ "КРІСТЕЛ ГРУПП", TOB "ФІРМА "АМІРА ТРЕЙД', ТОВ "ФАСТДЕЛ, ТОВ "ЛЮРМІНГ", ТОВ "ЗАРІД ПЛЮС", ТОВ "БЕНСТЕЙТ".

У постанові Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 825/3990/14 викладена правова позиція, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Крім того, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що, встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування. Превалювання сутності над формою, як один із принципів бухгалтерського обліку (цей принцип закріплено статтею 4 Закону №996-ХІУ) відповідає сутності податкового обліку, який, згідно з частиною другою статті 3 цього ж Закону, ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 640/34282/21.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано відсутність правових підстав для податкового обліку позивачем операцій з реалізації товарів (біла дрібна квасоля урожаю 2017 року) з ТОВ "КРІСТЕЛ ГРУПП", TOB "ФІРМА "АМІРА ТРЕЙД", ТОВ "ФАСТДЕЛ", ТОВ "ЛЮРМІНГ", ТОВ "ЗАРІД ПЛЮС", ТОВ "БЕНСТЕЙТ".

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 20 березня 2020 року № 2, від 16 червня 2020 року № 2 та від 10 грудня 2020 року № 2 з мотивів їх правомірності.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № 2 суд зазначає наступне.

Висновки відповідача стосовно завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в загальній сумі 17 306 370,00 грн ґрунтуються на трьох епізодах (13 411 003,62 грн + 3 469 772,73 грн + 425 593,00 грн).

Так, висновок щодо безпідставного відображення у бухгалтерському обліку позивача 13 411 003,62 грн штрафних санкцій у складі витрат, відповідач обґрунтовує дефектністю документів (кредит-нот) та відсутністю доказів вирішення спору в арбітражному суді.

Суд вказує, що висновки контролюючого органу стосовно завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 13 411 003,62 грн. є обґрунтованим з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі контрактів від 08 липня 2018 року № FC-0207-18 та від 03 вересня 2018 року № NB-0309-18, укладених між платником (продавець) та ILTA AGRIBUSINESS DMCC (покупець), які за згодою сторін припинили дію, були сплачені на користь ILTA AGRIBUSINESS DMCC штрафні санкції у розмірі 464 361,26 доларів США (13 127 460,78 грн) та 10 983,50 доларів США (283 542,84 грн), що відображено позивачем у бухгалтерському обліку в графі Дт 948 «Визнані штрафи, пені, неустойки».

Позивач обґрунтовує свою позицію тим, що розбіжність між датою дебет-ноти від 18 серпня 2018 року та датою відображення передбаченого нею штрафу у бухгалтерському обліку позивача (01 жовтня 2018 року) виникла внаслідок отримання оригіналу дебет-ноти бухгалтерією платника пізніше дати фактичного складання дебет-ноти, що позбавило позивача можливості відобразити штраф у бухгалтерському обліку раніше дати отримання вказаного документа; розбіжність між датою кредит-ноти від 15 липня 2019 року та датою відображення передбаченого нею штрафу у бухгалтерському обліку позивача (28 червня 2019 року) виникла внаслідок отримання позивачем 27 червня 2019 оригінала листа від ILTA AGRIBUSINESS DMCC про необхідність сплати штрафу.

При цьому, суд не приймає до уваги вищевказані доводи позивача, оскільки, згідно зі ст. 9 п. 5 Закону № 996-XIV господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. Дати відображення показників в податковій та бухгалтерській звітності повинні співпадати з датами документів, які стали підставою для такого відображення.

Разом з тим, судом встановлено, що вищеописані операції відбулись 18.08.2018, а не 01.10.2018, що свідчить про дефектність первинного документу, крім того 18.08.2018 курс долару США за даними Національного банку України становив 27,6705 грн. за 1 доллар США (464361,26 доларів США становлять 12849108,24 грн.), тобто позивач вносив відомості до бухгалтерського обліку, чим безпідставно завищив показники витрат.

Стосовно кредит-ноти за №NB-0309-18BL-14-19CN від 15.07.2019 судом встановлено, що ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» відображено в бухгалтерському обліку дану кредит-ноту 28.06.2019, проте сама кредит-нота датована 15.07.2019, а не 28.06.2019, що свідчить про дефектність первинних документів.

Крім того, відповідно до змісту кредит-ноти за №NB-0309-18BL-14-19CN від 15.07.2019, ILTA AGRIBUSINESS DMCC повідомляє стосовно заборгованості ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» по поставці товару станом на 15.07.2019, а не про нарахування штрафних санкцій, як це відображає в бухгалтерському обліку ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН».

Відповідно до доповнень до контракту №NB-0309-18 від 03.09.2018 період поставки товару подовжений у строк по 1 жовтня 2019 року. Тобто ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» не порушила умов договору, а ні станом на 28.06.2019 (дата відображення штрафних санкцій в бухгалтерському обліку), а ні станом на 15.07.2019 (дата кредит-ноти), а ні станом на 30.09.2019 (період по який орган ДПС проводив перевірку).

Вказані обставини свідчать про дотримання позивачем умов договору та відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність відображення позивачем в бухгалтерському обліку штрафних санкцій, що призвело до неправомірного завищення ним від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 13 411 003,62 грн.

Стосовно доводів відповідача про неправомірне відображення у бухгалтерському обліку платника 3 469 772,73 грн у складі витрат, які податковий орган обґрунтовує відсутністю документів на підтвердження операцій «коригування вартості списання та коригування випуску продукції (послуг) на вказану суму» суд вказує наступне.

Висновок щодо безпідставного відображення у бухгалтерському обліку 3 469 772, 73 грн. відповідач обґрунтовує відсутністю документів на підтвердження операцій "коригування вартості списання та коригування випуску продукції (послуг)" на вказану суму.

Позивач посилається на використання середньозваженого методу списання запасів у бухгалтерському обліку відповідно до наказу ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН" №1-а від 02.01.2018 р. "Про організацію бухгалтерського обліку та облікової політики підприємства", а саме - позивач щомісячно розраховує та коригує собівартість продукції (послуг) і коригує фактичну вартість списання запасів з урахуванням середньозваженого методу, а також виконує інші регламентні операції у бухгалтерському обліку; враховуючи надходження протягом місяця запасів за різними цінами та додаткові витрати, що не одразу відображаються в обліку, на щомісячній основі відбувається коригування вартості списання, а також собівартість випуску продукції (послуг), внаслідок чого створюються коригуючі проводки.

При цьому, суд погоджується з обґрунтованістю висновків контролюючого органу з наступних підстав.

Згідно з наданою до перевірки карткою рахунку 90 "Собівартість реалізації" контролюючим органом встановлено відображення у бухгалтерському обліку наступних операцій "коригування вартості списання та коригування випуску продукції (послуг) на суму 3 469 772, 73 грн (повний перелік викладений на ст. 28-29 акту перевірки). Проведеним аналізом даних бухгалтерського обліку не встановлено пов`язаності наведених операцій з реалізацією товарів/послуг на підприємстві.

З метою отримання пояснення та документального підтвердження відображених в бухгалтерському обліку витрат посадовим особам ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» вручено запит №3/26-15-05-02-01 від 05.02.2020, щодо надання пояснення стосовно включення до витрат сум по вищенаведеним операціям та будь-яких інших підтверджуючих документів за період з 01.10.2016 по 30.09.2019.

Разом з тим, до перевірки не надано договорів, додатків до договорів, видаткових накладних, актів виконаних робіт та інших первинних документів, які б підтверджували відображення у бухгалтерському обліку понесених позивачем витрат.

Суд наголошує, що, відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки (п. 85.2 ст. 85 ПК України).

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2022 у справі № 640/18627/18.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу щодо безпідставності віднесення до складу собівартості реалізації витрат на суму 3 469 772,73 грн., в т. ч. за 2017 рік на суму 3 117 819,35 грн., за 2018 рік на суму 351 953,38 грн., в результаті чого було протиправно занижено на цю суму дохід, який враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування.

Судом також встановлено наявність у матеріалах справи висновку експерта від 15 вересня 2020 року № 03/08-20, складеного на спростування твердження акта перевірки від 24 лютого 2020 року № 143/26-15-05-02-01-14/39407655 про порушення позивачем вимог пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пунктів 2.1, 2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, пунктів 5, 7, 10, 13 П(С)БО 15 «Дохід», пунктів 5, 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати» про те, що ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» включило до витрат податкових декларацій з податку на прибуток витрати, не підтверджені відповідними первинними документами, на загальну суму 3 469 773,00 грн.

Разом з тим, суд вказує, що висновок експерта від 15 вересня 2020 року № 03/08-20 є неналежним та недопустимим доказом у адміністративній справі, оскільки довідки, на які посилається експерт у своєму висновку, не були надані під час перевірки, на чому було наголошено відповідачем під час судового розгляду. Крім того, відповідно до розрахунків до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, донарахування відбулися за період з серпня 2017 року по вересень 2019 року, в той час як бухгалтерські довідки, які були враховані експертом, складені за період з квітня 2017 року по лютий 2018 року, квітень 2018 року.

Суд також вказує, що, відповідно до статті 108 КАС України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

При цьому, як було встановлено судом вище, позивачем всупереч приписам п. 85.2 ст. 85 ПК України до перевірки не надано договори, додатки до договорів, видаткові накладні, акти виконаних робіт та інші первинні документи, які б підтверджували відображення у бухгалтерському обліку понесених позивачем витрат. Тобто, судом встановлено відсутність у позивача первинних документів на підтвердження правомірності віднесення до складу витрат суму 3 469 772,73 грн., що вказує на обґрунтованість доводів відповідача у відповідній частині.

Таким чином, перевіркою встановлено безпідставність віднесення до складу собівартості реалізації витрат на суму 3 469 772, 73 грн.

Стосовно висновку контролюючого органу про неправомірне відображення у бухгалтерському обліку позивача 425 593,00 грн. витрат на оплату послуг аудиту фінансової звітності на адресу третіх осіб суд зазначає наступне.

Відповідно до договору від 04.06.2018 р. №01 Ю-040618, укладеного між ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН" (замовник) та ТОВ "Аудиторська фірма "Мазар Україна" (виконавець) замовник доручив, а виконавець зобов`язався провести аудит фінансової звітності спеціального призначення чотирьох компаній Ілта Україна - ТОВ "Ілта Фармінг", ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН", ТОВ "Поділля Латінвест", СТОВ "Надія ВП" договірною вартістю 548 503 грн., та ПДВ 109 700 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 06.11.2020 р. прийнято роботи на суму 680 948, 38 грн.

В бухгалтерському обліку не відображено операцій з відшкодування витрат, понесених ТОВ "ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН", на замовлення послуг на користь ТОВ "Ілта Фармінг", ТОВ "Поділля Латінвест", СТОВ "Надія ВП".

Тобто, позивачем відображено у складі доходів підприємства надані послуги аудиту фінансової звітності на адресу вказаних 3-х осіб на суму 425 592, 73 грн. (3/4 вартості), тобто, визнано, що понесені витрати не є господарською діяльністю платника податків.

Вказане порушення призвело до заниження доходу, який враховується при обчисленні фінансового результату до оподаткування, на загальну суму 425 593 грн. за 2018р.

Крім того, судом встановлено, що з метою отримання пояснення стосовно включення до складу витрат послуг пов?язаних із аудитом діяльності третіх осіб посадовим особам ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» вручено запит №8/26-15-05-02-01 від 17.02.2020. При цьому, до перевірки не було надано пояснень стосовно вищенаведених обставин.

Відповідач зазначає, що платник безпідставно відніс до складу витрат всю вартість отриманих послуг, зокрема, вартість послуг, наданих на користь третіх осіб, оскільки ним не було відображено операції з відшкодування витрат, понесених платником на замовлення послуг аудиту на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта Фармінг», Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Латінвест» та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія ВП».

Суд погоджується з висновками контролюючого органу з огляду на те, що, по-перше, жодних пояснень стосовно вказаних порушень під час перевірки позивачем не надано всупереч підпункту 16.1.15 п. 16.1 ст. 16 ПК України, по-друге, не підтверджено наявність ділової мети здійснення господарських операцій з придбання послуг аудиту.

У постановах Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справах № 2а-0870/5489/11 та № 2а-0870/10945/11; від 20 серпня 2020 року у справі № 2а-0870/8159/11, від 21 січня 2020 року у справі № 2а-0870/1161/11, від 17 березня 2021 року у справі № 808/2737/13-а, від 22 квітня 2021 року у справі № 808/2986/13-а, від 01 грудня 2021 року та 12 січня 2023 року у справі № 140/6978/20 висловлено позицію про те, що мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує вимозі щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час провадження господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку, які є формою ведення господарської діяльності, то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатись вчиненою в межах господарської діяльності платника та лише за таких умов платник податку має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Отже, ТОВ «ІЛТА ОРІДЖИНЕЙШН» безпідставно не відображено у складі доходів підприємства надані послуги аудиту фінансової звітності на адресу ТОВ «Ілта Фармінг», ТОВ «Поділля Латінвест», СТОВ «Надія ВП» на суму 425592,73 гривень (3/4 від вартості послуги наданої ТОВ «Аудиторська фірма «Мазар Україна»).

За вищевказаних обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16 червня 2020 року № 2.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Належних та достатніх доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано. Інші доводи учасників справи не спростовують вищенаведених висновків суду.

Враховуючи висновки суду за наслідками вирішення справи, положення ст. ст. 139, 143 КАС України, у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.