Справа № 520/35582/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 р. Справа № 520/35582/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 (суддя: Сліденко А.В., м.Харків) по справі № 520/35582/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про скасування рішення та спонукання до призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просила суд:

- визнати протиправним рішення від 13.12.2024 №51 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код в ), про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 01.06.1994 01.06.1997;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням пільгового стажу за період роботи з 01.06.1994 по 01.06.1997.

В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність рішення відповідача від 13.12.2024 №51, як такого, що прийнято без урахування поданих ОСОБА_1 документів, які спростовують підстави відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, зазначені у вказаному рішенні. Так, зокрема, з метою усунення розбіжностей між трудовою книжкою позивача та уточнювальними довідками за період роботи 01.06.1994-01.06.1997, пенсійному органу надавався наказ № 20 про проведення атестації робочих місць по умовам праці від 20.01.1997, висновок про матеріали атестації робочих місць по умовам праці від 29.01.1997 № 08/10-96, довідка 18.08.2020 № K1-08/469, згідно з якою в трудовій книжці позивача було зроблено помилковий запис, які були залишені поза увагою відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 520/35582/24 позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 13.12.2024р.№51.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2024р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням висновків суду по даній справі.

Позов в решті вимог залишено без задоволення.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код - 14099344; місцезнаходження - 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов.) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) 484,48 грн. (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок) у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 у справі № 520/35582/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на відсутності правових підстав для зарахування до пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.06.1994 по 01.06.1997 та призначення пенсії за віком за Списком №2, оскільки документи, надані позивачем, не відповідають вимогам законодавства та містять розбіжності, зокрема, в трудовій книжці за цей період зазначена посада - медсестри, а в довідці - інструктор ЛФК, що не відповідає постанові 162 КМУ від 11.03.1994; в долученому наказі про проведення атестації робочих міст по умовам праці від 20.01.1997 р., не зазначено атестація була проведена вперше чи повторно; за період роботи 05.08.1986-02.03.1987 відсутня інформація щодо перебування у відпустках без збереження заробітної плати.

Отже, вказані недоліки не були враховані судом при ухваленні рішення, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку щодо протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та безпідставно, не посилаючись на жодну норму чинного законодавства, зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, підтримав власну позицію, викладену у позові, та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Додатково зазначив, що спірне рішення є протиправним, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.12.2024 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.

За принципом екстериторіальності дане звернення було розглянуто і вирішено по суті ГУ ПФУ в Харківській області і рішенням від 13.12.2024 №51 заявникові було відмовлено у призначенні пенсії через недостатність стажу. Так, на думку відповідача, на підставі наданих документів та враховуючи індивідуальні відомості про застраховану особу, вік заявника на момент звернення складає 56 років 7 місяців 25 днів, загальний страховий стаж склав 39 років 04 місяців 15 днів, з яких пільговий стаж становить 07 років 02 місяця 22 дні, при необхідному - 10 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до пільгового стажу не зараховано період роботи 01.06.1994-01.06.1997 згідно пільговій довідці К1-08/437 від 13.08.2020, оскільки є розбіжності з трудовою книжкою НОМЕР_2 . В трудовій книжці за цей період зазначена посада медсестри, а в довідці інструктор ЛФК, що не відповідає постанові 162 КМУ від 11.03.1994. В довідці № К1-08/469 від 18.08.2020 надана інформація, яка не підтверджена первинними документами, треба зробити акт зустрічної перевірки. В долученому наказі про проведення атестації робочих міст по умовам праці від 20.01.1997 не зазначено атестація була проведена вперше чи повторно. В стажі з 05.08.1986 по 02.03.1987 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 не врахована ст. 60, оскільки відсутня інформація щодо перебування у відпустках без збереження заробітної плати.

За відомостями копії трудової книжки НОМЕР_2 , трудова діяльність заявника (у розрізі спірних правовідносин) складається з наступних періодів: 01.06.1994 - 01.06.1997 - медсестра у Дитячому санаторії "Хаджибей".

Відповідно до висновку УПСЗН Одеської ОДА від 29.01.1997 №08/10-96 у Дитячому санаторії "Хаджибей" проведено атестацію робочих місць.

Згідно з наказом № 20 Дитячого санаторію "Хаджибей" про проведення атестації робочих місць по умовам праці від 20.01.1997 підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по списку №2 постанови КМУ СРСР №10 від 26.01.1991: медсестра палатна, медсестра гіп. кабінету, медсестра-масажист, медсестра-інструктор ЛФК.

Довідкою від 12.08.2020 № К1-08/469, виданою Державним закладом "Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій "Хаджибей", підтверджено отримання заявником заробітної плати за період з червня 1994 року по червень 2000 року.

Відповідно до довідки Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій "Хаджибей" про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 13.08.2020 №К1-08/437 ОСОБА_1 працювала повний робочий день в дитячому санаторії "Хаджибей" з 01.06.1994 по 01.06.1997, виконувала догляд за дітьми-інвалідами з органічним ураженням нервової системи та порушенням психіки за посадою інструктора ЛФК, з 01.06.1997 по 02.10.2001 виконувала догляд за дітьми-інвалідами з органічним ураженням нервової системи та порушенням психіки за посадою медичної сестри-масажиста, що передбачені Списком №2 розділ XXIV підрозділ 2260000В код КП 3231 постанова КМУ від 11.03.1994 №162 7р. 04м. 01д. Підстава для видачі: книги наказів, відомості на зарплату, особова картка Ф.Т-2.

Відповідно до довідки Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій "Хаджибей" від 13.08.2020 №К1-08/435 заявниця дійсно працювала в ДЗ «Дитячий санаторій «Хаджибей» МОЗ України з 01.06.1994 /нак.36 від 01.06.1994 по 02.10.2001 /нак.86-к від 28.09.2001/ на посаді інструктора ЛФК, медсестри з масажу. Згідно наказу МОЗ УРСР від 25.12.1979 № 827 профіль санаторію - психоневрологічний /для дітей хворих на дитячий церебральний параліч з порушенням психіки/. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який набув чинності з 01.01.2004, при призначенні пенсії за віком робота в санаторії зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі за весь час роботи в санаторії. Під час роботи в санаторії у відпустці з догляду за дитиною не знаходилася; у відпустці без збереження заробітної плати знаходилася: з 19.01.1996 /на 20 календарних днів/нак.6 від 15.01.1996; з 12.02.1996 по 29.02.1996 /нак.22 від 15.02.1996/; з 01.08.1996 по 01.09.1996 /нак.69 від 01.08.1996/; з 01.09.1996 по 01.10.1996 /нак. 80 від 04.09.1996/; з 01.10.1996 по 01.11.1996 /нак.96 від 08.10.1996/; з 01.11.1996 по 01.12.1996 /нак.107 від 04.11.1996/; з 01.12.1996 по 01.01.1997 /нак.121 від 10.12.1996/; з 01.02.1997 по 01.03.1997 /нак.27 від 04.02.1997/, з 01.03.1997 по 31.03.1997 /нак.37 від 05.03.1997/; з 01.04.1997 по 14.05.1997 /нак.43 від 24.03.1997/; з 01.12.1997 по 31.12.1997 /нак.100 від 10.11.1997/; з 03.01.1998 по 01.03.1998 /нак.02-к від 06.01.1998/; з 01.03.1998 по 20.04.1998 /нак.20-к від 0І.04.1998/; з 20.04.1998 по 31.05.1998 /нак.22-к від 10.04.1998/; з 01.09.1998 по 31.10.1998 /нак.50-к від 01.09.1998/; з 02.11.1998 по 14.11.1998 /нак.67-к від 05.11.1998/; з 21.12.1998 по 31.12.1998 /нак.73-к від 15.12.1998/. Підстава видачі: книги наказів, відомості на заробітну плату, особова картка форми №Т-2.

Відповідно до довідки Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій "Хаджибей" від 18.08.2020 №К1-08/469 в трудовій книжці ОСОБА_1 було зроблено помилковий запис. Згідно з наказом по Дитячому санаторію Хаджибей від 01 червня 1994 року № 36 «прийнята на посаду інструктора ЛФК"», в трудовій книжці зроблено запис «прийнята на посаду медсестри». Посада інструктора ЛФК відносилася до середнього медичного персоналу та була атестована, що по теперішній час дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2. Посада інструктора ЛФК на теперішній час називається сестра медична з ЛФК /лікувальна фізкультура/. В обов`язки інструктора ЛФК /сестри медичної з ЛФК/ входе надання лікувальних процедур дітям-інвалідам з органічним ураженням нервової системи та порушенням психіки.

Стверджуючи про протиправність неврахування відповідачем під час розрахунку пільгового стажу означених періодів роботи, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 13.12.2024 №51, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах ГУ ПФУ в Харківській області було неправильно обчислено тривалість роботи заявника за Списком №2, оскільки сукупністю документів підтверджується загальна тривалість роботи заявника за Списком №2 (7р. 02м. 22д. обраховані відповідачем та період 01.06.1994 -01.06.1997 (3р. 0м. 0дн.), яка перевищує показник у 10 р.

Судом враховано позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18), згідно з якою певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З цих підстав, суд вважав за необхідне обтяжити ГУ ПФУ в Харківській області обов`язком повторного розгляду по суті звернення зацікавленої особи та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду по даній справі.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі по тексту - Закон № 1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

За змістом частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 2.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що станом на час звернення позивача до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення йому пенсії на пільгових умовах, позивач досяг 55 річного віку.

Положеннями ст. 62 Закону України „Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні положення містяться в пункті 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Так, за змістом пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій. В довідці має бути вказано: період роботи, що зараховується до спеціального стажу: професія або посада, характер роботи: розділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включаються цій період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З аналізу наведеної норми слідує, що виключно у випадку, коли у трудовій книжці взагалі відсутні відомості про період роботи, що дає право на пільгове призначення пенсії, надаються довідки із зазначенням відповідних відомостей.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах визначене у Порядку застосувань Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стаж роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.

При цьому, суд зважає, що переліки професій за Списком №1 та Списком №2 початково були затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 і застосовуються до пільгової роботи найманого працівника до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 - застосовуються переліки професій за Списком №1 та Списком №2, котрі затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 - застосовуються переліки професій за Списком №1 та Списком №2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Окрім того, перелік професій за Списком №1 і за Списком №2 затверджувались також постановою КМУ від 16.01.2003 №36 та постановою КМУ від 24.06.2016 №461.

На проміжок часу трудової діяльності позивача 01.06.1994 -01.06.1997 припадає дія переліку професій за Списком №2, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162.

Відповідно до переліку, затвердженого постановою КМУ від 11.03.1994 №162 у розділі XXIV «Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення» код "2260000в" указано середній медичний персонал.

Згідно з наявним в матеріалах справи наказом Дитячого спеціалізованого санаторію «Хаджибей» №20 від 20.01.1997, до середнього медичного персоналу входять: медична сестра палатна, медсестра гіпс. кабінету, медсестра-масажист та медсестра - інструктор ЛФК.

Колегія суддів зазначає, що безспірним є пільговий стаж позивача 07 років 02 місяці 22 дні. Разом з цим, позивач наполягає, що має право на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.06.1994 по 01.06.1997.

Так, як встановлено в суді першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з 01.06.1994 по 01.06.1997 працювала медсестрою у Дитячому санаторії "Хаджибей"; 01.06.1997 переведена на посаду медсестри-масажиста.

Відповідач заперечує можливість включення вказаного періоду до пільгового стажу з огляду на те, що у поданій позивачем довідці посада вказана «інструктор ЛФК», що не відповідає відомостям трудової книжки.

Разом з цим, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій "Хаджибей" від 18.08.2020 №К1-08/469 в трудовій книжці ОСОБА_1 було зроблено помилковий запис.

Так, згідно з наказом по Дитячому санаторію «Хаджибей» від 01 червня 1994 року № 36 позивач прийнята на посаду інструктора ЛФК"», а в трудовій книжці зроблено запис «прийнята на посаду медсестри».

Відповідно до вказаної довідки, посада інструктора ЛФК відносилася до середнього медичного персоналу та була атестована, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що наданими документами повною мірою підтверджується робота позивача у період 01.06.1994-01.06.1997 на посаді медсестри-інструктора ЛФК, що передбачена Списком №2.

Крім того, відповідачем у спірному рішенні вказано про відсутність про атестацію робочого місця, зокрема у наказі про проведення атестації робочого місця по умовам праці від 20.01.1997 не вказано атестація була проведена вперше або повторно.

З цього приводу суд зазначає, що пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці; установлено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за віком на пільгових умовах за списками виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, призначаються за результатами атестації робочих місць; зобов`язано керівників підприємств та організацій незалежно від форм власності й господарювання провести атестацію робочих місць, визначити за її результатами перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням та ознайомити з ним трудящих.

Варто зауважити, що на виконання пунктів 1, 2 Порядку № 442 атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому. Основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 442, атестація робочих місць передбачає обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці, визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу в несприятливих умовах.

За визначенням, наведеним у пункті 4 Порядку № 442 та підпункті 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списків № 1, 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

З огляду на викладене, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2020 по справі № 520/15025/16-а, позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі № 555/2250/16-а.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до пункту 1 ч.2 ст.114 Закону № 1058.

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем до пенсійного органу були надані висновок УПСЗН Одеської ОДА на матеріали атестації робочих місць від 29.01.1997 №08/10-96 та Наказ №20 від 20.01.1997, яким підтверджується проведення атестації робочого місця позивача. Крім того, трудова книжка ОСОБА_1 БТ-ІІ3593766 також містить запис від 20.01.1997 про те, що посада медичної сестри-масажиста атестована, підтверджено право на отримання пільгового пенсійного забезпечення по Списку №2.

За викладених обставин, враховуючи вищенаведені висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що відсутність відомостей про первісне або повторне проведення атестації робочого місця позивача, жодним чином не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на належне пенсійне забезпечення.

Так, як зазначалось вище пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Разом з цим, беручи до уваги, що основним документом для підтвердження стажу роботи є саме трудова книжка позивача, записами якої у повному обсязі підтверджуються її зайнятість на роботах, що дають право на пільгове призначення пенсії, відмова пенсійного органу з наведених підстав є необґрунтованою.

Відповідачем не спростовано відомості, зазначені у трудовій книжці ОСОБА_1 , а також не надано доказів того, що позивач не працювала або спірні періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до пільгового стажу роботи, або взагалі відсутні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 101 Закону № 1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, таким правом не скористався.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного України у Харківській області від 13.12.2024 №51.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України, суд на підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи встановлену судом апеляційної інстанції неправомірність рішення відповідача від 13.12.2024 №51 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 по справі № 520/35582/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко