Справа № 120/6127/25
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 липня 2025 р. Справа № 120/6127/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження за правилами визначеними статтею 287 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУМЮ (м. Київ) та зобов`язати їх скасувати арешт з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою від 14.10.2011 року у ВП №29319801 державним виконавцем Відділу ДВС Козятинського МРУЮ Альцивановичем Олександром Сергійовичем, реєстраційний номер обтяження 12283732.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що у провадженні Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області ЦМУМЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП №29319801, у межах якого відповідно до постанови від 14.10.2011 року було накладено арешт на квартиру ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області від 08.04.2025 року повідомлено, що виконавче провадження №29319801 було повернуто стягувачу постановою від 05.09.2013 року на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Повторно виконавчий документ до відділу не надходив.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 звернулася до Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області із заявою про скасування арешту. Проте листом від 23.04.2025 року у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами визначеними статтею 287 КАС України. Одночасно витребувано у відповідача належним чином завірені копії виконавчого провадження №29319801.

Згідно із частиною 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

Відповідно до частини 7 статті 18 КАС України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі було доставлено відповідачу до його електронного кабінету 27.05.2025 року о 22:34 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься в матеріалах справи.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Відповідно до положень частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідачем також не подано витребуваних доказів.

Таким чином, враховуючи положення частини 6 статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив, що заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області №2-905/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в особі Вінницької обласної дирекції (рах. 29092014, МФО 302247, код 20097421) заборгованість по кредитному договору № 014/035-05/60564 станом на 07.06.2011 року в сумі 53460,05 доларів СІЛА (п`ятдесят три тисячі чотириста доларів 05 центів) (в еквіваленті станом на 08.06.2011 р. за курсом НБУ 426263,71 грн. (чотириста двадцять шість тисяч двісті шістдесят три гривні) 71 коп.

02.09.2011 стягувачеві видано оригінал виконавчого листа № 2-905/11.

Оскільки добровільно рішення суду по справі № 2-905/2011 виконане не було, 01.10.2015 АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до ВДВС Козятинського РУЮ Вінницької області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

На підставі заяви стягувача, уповноваженою особою Козятинського відділу державної виконавчої служби 14.10.2011 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №29319801 з виконання виконавчого листа № 2-905/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 426263,71 грн. (чотириста двадцять шість тисяч двісті шістдесят три гривні) 71 коп .

05.09.2013 державним виконавцем на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу № 2-905/11 стягувачу.

Як зазначено у листі Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23.04.2025 №13714/21932 повторно виконавчий лист № 2-905/11 на адресу відділу для виконання не надходив.

11.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою, в якій просила скасувати арешт, накладений відповідно постанови від 14.10.2011 в межах ВП №29319801.

Проте листом від 23.04.2025 року у задоволенні зазначеної заяви було відмовлено.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

На час накладення арешту на нерухоме майно позивача та на час повернення виконавчого документа стягувачу умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентувались Законом України від 21 квітня 1999 року №606-XIV «Про виконавче провадження», який втратив чинність 05.10.2016 (далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (частина перша, пункт 5 частини третьої).

Згідно з частиною другою статті 25 Закону №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована статтею 57 Закону №606-XIV.

Частинами 1 та 2 вказаної статті було передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Системний аналіз вказаних норм свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами 1, 2 статті 50 Закону №606-XIV було обумовлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що арешт з майна знімається у разі закінчення виконавчого провадження (крім певних винятків), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. В інших випадках повернення виконавчого документа законодавчо мотивованих підстав для безумовного зняття арешту з майна боржника не передбачено.

У той же час, згідно пункту 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (в редакції чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу, далі - Інструкція), у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Тобто, вищезазначеною нормою Інструкції передбачено, що у разі прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зобов`язаний зазначити у такій постанові, які наслідки має завершення виконавчого провадження у такий спосіб, зокрема, про скасування арешту, накладеного на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження (за наявності для такого скасування законодавчих підстав).

Як зазначив відповідач у своєму листі від 08.04.2025 №11036/22.19-32, матеріали виконавчого провадження №29319801 знищено через закінчення строків їх зберігання відповідно до Наказу Міністерства юстиції України №1829/5.

Разом з тим, матеріали справи містять відомості щодо відсутності заборгованості у ОСОБА_1 .

Так, 21.04.2020 року всі права вимоги за кредитним договором №014/0910/81/85889 від 14.07.2006 та договором поруки №014/035-05/4488 від 01.11.2008 були відступлені АТ «Оксі Банк».

Згодом, 21.04.2020 року АТ «Оксі Банк» відступив їх на користь ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп».

Після цього, 21.04.2020 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» уступило їх на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 606 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Крім того, частиною 5 статті 47 Закону №606-XIV передбачалося, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно листів відповідача від 08.04.2025 № 11036/22.19-32 та 23.04.2025 №13714/221932 встановлено, що виконавчий лист №2-905/2011 повторно до відділу на виконання не надходив.

При цьому, ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15.11.2019 року у справі №2-905/2011 АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строків для його пред`явлення до виконання.

З огляду на викладене, суд зауважує, що відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Наявність арешту, на майно, яке належить позивачу, порушує права останнього на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містить Цивільний кодекс України.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, у постанові від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 з аналогічних спірних правовідносин, Верховним Судом зауважено, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Суд звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 27 березня 2020 року у справі №817/928/17, відповідно до якого як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Арешт на майно позивача, накладений у межах виконавчого провадження №9319801, втратив свою актуальність як засіб забезпечення реального виконання виконавчого документа з огляду на фактичне завершення цього виконавчого провадження, зважаючи на те, що починаючи з 2013 виконавчий документ на виконанні не перебував, а рішення суду фактично виконано.

Наведене вказує на те, що підстави для продовження існування накладеного у межах наведеного вище виконавчого провадження арешту на майно ОСОБА_1 відсутні.

Іншого відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено, а з матеріалів справи не вбачається.

На підставі викладеного, зважаючи на те, що матеріали адміністративної справи не містять доказів правомірності існування станом на час розгляду справи накладеного арешту на нерухоме майно позивача, такий підлягає зняттю.

Разом з тим з огляду на відсутність у державного виконавця безумовних підстав для зняття арешту з майна позивача, передбачених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016, підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо незняття арешту з майна боржника відсутні.

Підсумовуючи вищенаведене та обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження ВП №29319801, реєстраційний номер обтяження №12283732.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Водночас суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору в розмірі 1211,20 грн, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобов`язати Козятинський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з майна ОСОБА_1 , накладений в межах виконавчого провадження ВП №29319801, реєстраційний номер обтяження №12283732.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Козятинського відділу державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абзацу 2 частини 1 статті 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Козятинський відділ державної виконавчої служби у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. П. Орлика, 5, м. Козятин, Хмільницький район, Вінницька область, )

Суддя Мультян Марина Бондівна