Справа № 520/5027/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 р.Справа № 520/5027/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, по справі № 520/5027/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, Головного управління ДПС у Сумській області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі відповідач 1), Головного управління ДПС у Сумській області (далі відповідач 2), в якому просила суд:

- скасувати податкову вимогу №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму 614 157,90 грн, складену Головним управлінням ДПС у Сумській області;

- скасувати податкові повідомлення рішення, складені Головним управлінням ДПС у Сумській області: за 2017 рік (№1 від 21.04.2017 на суму 7387,26 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 6061,28 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 164875,88 грн.; №00 від 05.07.2017 на суму 5718,19 грн.), за 2018 рік (№-1819 від 30.06.2018 на суму 6061,28 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 7387,26 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 164875,88 грн.), за 2019 рік (№3-1819 від 07.05.2019 на суму 6061,28 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 7387,26 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 164875,88 грн.), за 2020 рік (№15507-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 164875,88 грн.; №15508-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 6061,28 грн.; №15509-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 7387,26 грн.), за 2021 рік (№-1819 від 08.02.2021 на суму 7387,26 грн.; №-1819 від 08.02.2021 на суму 164875,88 грн.; №-1819 від 08.02.2021 на суму 6061,28 грн.), на загальну суму 897340,29 грн.;

- скасувати податкові повідомлення рішення, складені Головним управлінням ДПС у Харківській області за 2019 рік: (№0-2030 від 14.04.2020 на суму 1379,59 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 1432,80 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 23624,19 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 50,91 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 10114,73 грн.), на загальну суму 36 602,22 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано податкову вимогу №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму 540691,45 грн., складену Головним управлінням ДПС у Сумській області.

Скасовано податкові повідомлення рішення складені Головним управлінням ДПС у Сумській області: за 2017 рік (№1 від 21.04.2017 на суму 7387,26 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 6061,28 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 164875,88 грн.; №1 від 05.07.2017 на суму 5718,19 грн.), за 2018 рік (№-1819 від 30.06.2018 на суму 6061,28 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 7387,26 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 164875,88 грн.), за 2019 рік (№3-1819 від 07.05.2019 на суму 6061,28 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 7387,26 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 164875,88 грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в зазначеній частині та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, ГУ ДПС у Сумській області та ГУ ДПС у Харківській області діяли не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано та упереджено. Позивач посилається на те, що розмір орендної плати, визначений у податкових повідомленнях-рішеннях №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020, №15509-5433-1819 від 24.02.2020, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021 необґрунтовано завищений контролюючим органом та значно відрізняється від розмірів орендної плати, визначених у договорах оренди земельних ділянок. Також в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції під час прийняття рішення по даній справі не враховано положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" від 17.03.2020 № 533-ІХ, якими підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 52-4, яким передбачено, що не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 30 квітня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності. Крім того, позивач посилалась на те, що спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають нормам п. 286.5 ст. 286 ПК України через відсутність детальних розрахунків суми податку, який має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільг зі сплати податку. Також позивач зазначає, що вона зверталася до Головного управління ДПС Сумській області зі скаргою на ППР №15507-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 164875,88 грн., №15508-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 6061,28 грн., №15509-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 7387,26 грн., проте дана скарга ГУ ДПС Сумської області залишена без уваги, рішення щодо її розгляду, в тому числі податкових повідомлень-рішень кращої якості, позивач не отримала. При цьому, юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ст. 56 ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) строку розгляду скарги платника податків, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. Також позивач посилалась на те, що належні їй на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості, стосовно яких сформовані оскаржувані податкові повідомлення рішення за грошовими зобов`язаннями з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за своїм функціональним призначенням належать до будівель промисловості та складів відповідно до пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, що в свою чергу звільняє її від податкового обов`язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не погодився відповідач - ГУ ДПС у Сумській області, та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в зазначеній частині та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що нарахування фізичним особам грошових зобов`язань з плати за землю, в тому числі і орендної плати, проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які відповідно до вимог п. 286.5 ст. 286 ПК України надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. Нарахування податкових зобов`язань здійснюється контролюючим органом саме на підставі поданих відповідним органом місцевого самоврядування списків орендарів у відповідності до п. 288.1 ст. 288 ПК України. Таким чином, на підставі поданих Білопільською міською радою переліків орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, з огляду на наведені норми ПК України та у зв`язку з несплатою позивачем орендної плати, ГУ ДПС у Сумській області правомірно було прийнято податкові повідомлення-рішення, за якими ОСОБА_1 за звітні періоди 2017-2019 роки було визначено податкові зобов`язання з орендної плати за користування земельними ділянками комунальної власності.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції в частині та в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційних скарг задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між Білопільською міською радою та позивачем укладено договори оренди:

- договір оренди земельної ділянки б/н, від 01.01.2016, відповідно до якого орендна плата становить 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 1,9417 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Білопільський р-н., м. Білопілля, вулиця Макаренка, земельна ділянка 1/1, цільове призначення - «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики», кадастровий номер :00:009:0531;

- договір оренди земельної ділянки б/н, виданий 02.01.2015, відповідно до якого орендна плата становить 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0870 га, що знаходиться за адресою: Сумська обл., Білопільський р-н., м. Білопілля, вулиця Макаренка, земельна ділянка 1/1, цільове призначення - «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики», кадастровий номер :00:009:0982;

- договір оренди землі б/н, виданий 02.01.2015, відповідно до умов якого орендна плата становить 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0819 га, що розташована за адресою: Сумська обл., Білопільський р-н., м. Білопілля, вулиця Макаренка, земельна ділянка 1/1, цільове призначення - «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної,машинобудівної та іншої промисловості, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики», кадастровий номер :00:009:1079.

Головним управлінням ДПС у Сумській області прийнято податкові повідомлення - рішення, якими ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки за звітній (податковий) період - 2017-2021 рр., на загальну суму 897 340,29 грн., зокрема:

№1 від 21.04.2017, яким за звітній (податковий) період - 2017 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7 387,26 грн.

№1 від 21.04.2017, яким за звітній (податковий) період - 2017 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 6 061,28 грн.

№1 від 21.04.2017, яким за звітній (податковий) період - 2017 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 164 875,88 грн.

№1 від 05.07.2017, яким за звітній (податковий) період - 2017 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 5 718,19 грн.

№-1819 від 30.06.2018, яким за звітній (податковий) період - 2018 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 6 061,28 грн.

№-1819 від 30.06.2018, яким за звітній (податковий) період - 2018 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7 387,26 грн.

№-1819 від 30.06.2018, яким за звітній (податковий) період - 2018 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 164 875,88 грн.

№3-1819 від 07.05.2019, яким за звітній (податковий) період - 2019 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 6 061,28 грн.

№3-1819 від 07.05.2019, яким за звітній (податковий) період - 2019 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7387,26 грн.

№3-1819 від 07.05.2019, яким за звітній (податковий) період - 2019 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 164 875,88 грн.

№15507-5433-1819 від 24.02.2020, яким за звітній (податковий) період - 2020 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 164 875,88 грн.

№15508-5433-1819 від 24.02.2020, яким за звітній (податковий) період - 2020 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 6 061,28 грн.

№15509-5433-1819 від 24.02.2020, яким за звітній (податковий) період - 2020 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7 387,26 грн.

№-1819 від 08.02.2021, яким за звітній (податковий) період - 2021 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 7 387,26 грн.

№-1819 від 08.02.2021, яким за звітній (податковий) період - 2021 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 164 875,88 грн.

№ -1819 від 08.02.2021, яким за звітній (податковий) період - 2021 р. нараховано податкові зобов`язання на суму 6 061,28 грн.

Головним управлінням ДПС у Сумській області складено податкову вимогу від 26.02.2020 №2631-10 на загальну суму 614 157,90 грн.

ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості, а саме будівля - заводоуправління, загальна площа 2830,6 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_1 , нежитлова будівля- механоскладальний корпус, загальна площа 1615,9 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_2 , будівля - кузнечно-пресовий цех, загальна площа 228,9 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_3 , будівля - грузова прохідна № 2, загальна площа 6,1 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_4 , будівля - центральна розподільча підстанція (ЦРП), загальна площа 165,3 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_5 .

Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

№0-2030 від 14.04.2020, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітній період 2019 рік на суму 1379,59 грн.;

№0-2030 від 14.04.2020, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітній період 2019 рік на суму 1432,80 грн.;

№0-2030 від 14.04.2020, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітній період 2019 рік на суму 23624,19 грн.;

№0-2030 від 14.04.2020, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітній період 2019 рік на суму 50,91 грн.;

№0-2030 від 14.04.2020, яким визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за звітній період 2019 рік на суму 10114,73 грн.

Позивач, не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, звернулась з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності податкових повідомлень рішень, складених Головним управлінням ДПС у Сумській області від 21.04.2017 №1, від 21.04.2017 №1, від 21.04.2017 №1, від 05.07.2017 №1, від 30.06.2018 №-1819, від 30.06.2018 №-1819, від 30.06.2018 №-1819, від 07.05.2019 №3-1819, від 07.05.2019 №3-1819, від 07.05.2019 №3-1819, якими позивачу визначено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки за 2017-2019 роки, оскільки вказані податкові повідомлення-рішення фактично повторно визначають позивачу зобов`язання з орендної плати за одні і ті ж земельні ділянки та за той самий період, які були стягнуті орендодавцем, Білопільською міською радою, в судовому порядку відповідно до судових рішень у справах №573/2336/17 та №573/2073/19.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність податкової вимоги №2631-10 від 26 лютого 2020 року в частині податкового боргу на суму 540691,45 грн, оскільки до цієї суми боргу увійшли суми з орендної плати фізичних осіб, нарахованих ОСОБА_1 згідно з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, які визнані судом незаконними та необґрунтованими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, складених Головним управлінням ДПС у Сумській області, №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020, №15509-5433-1819 від 24.02.2020, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, якими позивачу визначено податкові зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки за 2020-201 роки, з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині скасування податкової вимоги №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму 73466,45 грн, задоволенню не підлягають, оскільки вказана сума боргу складається з сум орендної плати фізичних осіб, нарахованих згідно з податковим повідомленням-рішенням №32052-0000 від 05.09.2016, пені на борг минулого року за ППР №32051-0000 від 30.06.2016 та суми земельного податку з фізичних осіб згідно з податковими повідомленням-рішенням №40833-5413-1819 від 30.06.2019, які не є предметом оскарження в даних спірних відносинах.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, якими позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є правомірними.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (стаття 67 Конституції України).

Щодо нарахування позивачу податкових зобов`язань з орендної плати за земельні ділянки з фізичних осіб за податковими повідомленнями - рішеннями: за 2017 рік (№1 від 21.04.2017 на суму 7387,26 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 6061,28 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 164875,88 грн.; №1 від 05.07.2017 на суму 5718,19 грн.), за 2018 рік (№-1819 від 30.06.2018 на суму 6061,28 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 7387,26 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 164875,88 грн.), за 2019 рік (№3-1819 від 07.05.2019 на суму 6061,28 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 7387,26 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 164875,88 грн.), колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним та Цивільним кодексами України, Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161 «Про оренду землі» (далі - Закон №161), іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Зі змісту Земельного кодексу України та Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон « 161-XIV) вбачається, що користування землею в Україні є платним.

Податковий кодекс України відповідно до пункту 1.1 статті 1 регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, і, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Справляння плати за землю, в тому числі і орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XII ПК України.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК України).

За змістом статті 21 Закону №161-XIV розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України).

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 ПК України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Тобто законодавець визначив нижню та верхню граничні межі річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України, яка визначає порядок обчислення плати за землю, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.5 статті 286 ПК України визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2016 Орендодавець (Білопільська міська рада) передає Орендарю ( ОСОБА_1 ) у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:0531 загальною площею 1,9417 га. Згідно з п. 9 вказаного договору сторонами обумовлено орендну плату у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 155543,28 грн (т. 1 а.с. 102-106).

Також відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 Орендодавець (Білопільська міська рада) передає Орендарю ( ОСОБА_1 ) у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:0982 загальною площею 0,0870 га. Згідно з п. 9 вказаного договору сторонами обумовлено орендну плату у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4863,30 грн (т. 1 а.с. 89-93).

Крім того, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 Орендодавець (Білопільська міська рада) передає Орендарю ( ОСОБА_1 ) у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:1079 загальною площею 0,0819 га. Згідно з п. 9 вказаного договору сторонами обумовлено орендну плату у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4578,21 грн (т. 1 а.с. 76-80).

Колегією суддів також встановлено, що у зв`язку із несплатою позивачем грошових зобов`язань з орендної плати Білопільська міська рада Сумської області звернулася до Білопільського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати по вищезазначеним договорам оренди земельної ділянки за період 2015-2017 роки. Білопільська міська рада Сумської області посилалась на те, що станом на 30 жовтня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 з орендної плати становить 213727,75 грн.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 24.01.2020 року по справі № 573/2336/17 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Білопільської міської ради Сумської області 213727 гривень 75 копійок заборгованості з орендної плати за договорами: 1) оренди земельної ділянки площею 0,0819 га, кадастровий номер :00:009:1079, від 02 січня 2015 року; 2) оренди земельної ділянки площею 0,0870 га, кадастровий номер :00:009:0982, від 02 січня 2015 року; 3) оренди земельної ділянки площею 1,9417 га, кадастровий номер :00:006:0531, від 01 січня 2016 року, а також 9235,21 грн. пені.

Вказане рішення суду набрало законної сили 29.07.2020 року.

Також, Білопільська міська рада Сумської області звернулася до Білопільського районного суду Сумської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати по зазначеним договорам оренди земельної ділянки за період 2017-2019 роки.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 27.01.2020 року по справі № 573/2073/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Білопільської міської ради Сумської області 358434 грн. 96 коп. заборгованості з орендної плати за період з 31 жовтня 2017 року по 30 вересня 2019 року, 25126 (двадцять п`ять тисяч сто двадцять шість) грн. 30 коп. пені, 5753 (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 43 коп. судових витрат.

Вказане рішення суду набрало законної сили 14.07.2020 року.

Отже, вищевказаними судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справах №573/2336/17 та №573/2073/19 з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість з орендної плати за земельні ділянки за договорами оренди земельних ділянок площею 0,0819 га (кадастровий номер :00:009:1079), площею 0,0870 га (кадастровий номер :00:009:0982), площею 1,9417 га (кадастровий номер :00:006:0531) за 2015-2019 роки.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в ході судового розгляду справи не заперечувалось наявність заборгованості з орендної плати за вищевказаними договорами оренди, укладеними з Білопільською міською радою Сумської області.

Також колегія суддів погоджується з доводами контролюючого органу про те, що нарахування фізичним особам грошових зобов`язань з плати за землю, в тому числі і орендної плати, проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які відповідно до вимог п. 286.5 ст. 286 ПК України надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що той факт, що адміністрування орендної плати за земельні ділянки, які знаходяться у комунальній власності, покладено на податкові органи, не позбавляє Білопільську міську раду як власника земельної ділянки та сторону договору самостійно захищати свої порушені права. Білопільська міська рада як розпорядник коштів місцевого бюджету та власник земельної ділянки використав саме форму платежу у вигляді орендної плати, що ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору оренди землі і не суперечить вимогам чинного законодавства.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеним в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного цивільного суду від 18.08.2021 року у справі №573/2336/17.

За таких обставин, складені Головним управлінням ДПС у Сумській області податкові повідомлення-рішення фактично повторно визначають зобов`язання позивачу з орендної плати за одні і ті ж земельні ділянки та за той самий період.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що повторне визначення зобов`язання зі сплати орендної плати за той самий період є протиправним.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, складених Головним управлінням ДПС у Сумській області: за 2017 рік (№1 від 21.04.2017 на суму 7387,26 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 6061,28 грн.; №1 від 21.04.2017 на суму 164875,88 грн.; №1 від 05.07.2017 на суму 5718,19 грн.), за 2018 рік (№-1819 від 30.06.2018 на суму 6061,28 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 7387,26 грн.; №-1819 від 30.06.2018 на суму 164875,88 грн.), за 2019 рік (№3-1819 від 07.05.2019 на суму 6061,28 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 7387,26 грн.; №3-1819 від 07.05.2019 на суму 164875,88 грн.

Доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у Сумській області правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо нарахування позивачу податкового боргу за податковою вимогою №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму 614 157,90 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Судовим розглядом встановлено, що ГУ ДПС у Сумській області було складено та направлено позивачу податкову вимогу №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму податкового боргу 614 157,90 грн.

Відповідно до відомостей про загальну суму податкового боргу ОСОБА_1 за спірною податковою вимогою сума боргу у розмірі 614 157,90 грн (т. 2 а.с. 94-95) складається з:

- сум орендної плати фізичних осіб, нарахованих згідно з податковими повідомленнями-рішеннями:

№32052-0000 від 05.09.2016 на суму 73096,83 грн;

пені на борг минулого року за ППР №32051-0000 від 30.06.2016 на суму 339,23 грн;

№1 від 21.04.2017 на суму 7387,26 грн;

№1 від 21.04.2017 на суму 6061,28 грн;

№1 від 21.04.2017 на суму 164875,88 грн;

№1 від 05.07.2017 на суму 5718,19 грн;

№-1819 від 30.06.2018 на суму 6061,28 грн;

№-1819 від 30.06.2018 на суму 7387,26 грн;

№-1819 від 30.06.2018 на суму 164875,88 грн;

№3-1819 від 07.05.2019 на суму 6061,28 грн;

№3-1819 від 07.05.2019 на суму 7387,26 грн;

№3-1819 від 07.05.2019 на суму 164875,88 грн.

- сум земельного податку з фізичних осіб згідно з податковими повідомленням-рішенням:

№40833-5413-1819 від 30.06.2019 на суму 30,39 грн.

Таким чином, до складу суми боргу за податковою вимогою №2631-10 від 26 лютого 2020 року увійшли суми з орендної плати фізичних осіб, нарахованих ОСОБА_1 згідно з податковими повідомленнями-рішеннями №1 від 21.04.2017, №1 від 21.04.2017, №1 від 21.04.2017, №1 від 05.07.2017, №-1819 від 30.06.2018, №-1819 від 30.06.2018, №-1819 від 30.06.2018, №3-1819 від 07.05.2019, №3-1819 від 07.05.2019, №3-1819 від 07.05.2019, які визнані колегією суддів протиправними, відтак податкова вимога №2631-10 від 26 лютого 2020 року в частині податкового боргу на суму 540691,45 грн також визнається колегією суддів протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Щодо суми боргу за спірною податковою вимогою в іншій частині в розмірі 73466,45 грн, колегія суддів зазначає, що вказана сума складається з сум орендної плати фізичних осіб, нарахованих згідно з податковим повідомленням-рішенням №32052-0000 від 05.09.2016, пені на борг минулого року за ППР №32051-0000 від 30.06.2016 та суми земельного податку з фізичних осіб згідно з податковими повідомленням-рішенням №40833-5413-1819 від 30.06.2019, які не є предметом оскарження в даних спірних відносинах.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування податкової вимоги №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму 73466,45 грн. складеної Головним управлінням ДПС у Сумській області задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправною та скасування податкової вимоги №2631-10 від 26 лютого 2020 року на суму податкового боргу 540 691,45 грн.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ГУ ДПС у Сумській області на порушення процесуального строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду, з огляду на наступне.

Межі перегляду справ судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України.

Приписами частини першої та другої статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, визначені частиною третьою статті 317 КАС України, а саме: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Тобто, розгляд судом справи, позов у якій подано за межами строків звернення, не відноситься до порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, у зв`язку із чим наявність таких обставин не дає суду апеляційної інстанції повноважень для скасування рішення суду, якщо доводи про пропуск строку звернення до суду не були підставою для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Наявність у суду апеляційної інстанції повноважень скасовувати рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду не надає права суду апеляційної інстанції застосовувати ці повноваження з власної ініціативи.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.01.2025 року у справі № 420/9992/24.

Як встановлено колегією суддів зі змісту апеляційної скарги Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 року, відповідачем не порушувалося питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з цим позовом, зокрема, доводи про подання позову у справі №520/5027/24 поза межами строків звернення до суду та необхідність залишення позову без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України, апеляційна скарга відповідача не містить. Натомість, відповідач просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні позову в цій частині, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Крім того, колегія зазначає, що від Головного управління ДПС у Сумській області в порядку ст. 303 КАС України протягом строку на апеляційне оскарження доповнень чи змін апеляційної скарги, в яких порушувалося питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та необхідність залишення позову без розгляду до суду апеляційної інстанції, не надходило.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції не має підстав для перевірки рішення суду першої інстанції у частині висновків про дотримання позивачем строків звернення до суду, а тому доводи ГУ ДПС у Сумській області про порушення процесуального строку звернення до суду є необгрунтованими.

Щодо нарахування позивачу податкових зобов`язань з орендної плати за земельні ділняки з фізичних осіб за податковими повідомленнями - рішеннями ГУ ДПС у Сумській області: за 2020 рік (№15507-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 164875,88 грн.; №15508-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 6061,28 грн.; №15509-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 7387,26 грн.), за 2021 рік (№-1819 від 08.02.2021 на суму 7387,26 грн.; №-1819 від 08.02.2021 на суму 164875,88 грн.; №-1819 від 08.02.2021 на суму 6061,28 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 288.1 ст. 288 ПК України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 01 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з п. 288.4. ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Відповідно до п. 289.1, п.289.2 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = 1: 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Згідно з п. 289.3 ст. 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до п. 288.7 ст. 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

За приписами п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Отже, обов`язок платника податку сплачувати орендну плату за землю, виникає з дня набуття права користування земельною ділянкою, яка відповідно до норм ПК України є об`єктом оподаткування.

Згідно з п. 286.1 ст. 286 ПК України Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік (п.285.1 ст.285 ПК України).

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2016 Орендодавець (Білопільська міська рада) передає Орендарю ( ОСОБА_1 ) у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:0531 загальною площею 1,9417 га. Згідно з п. 9 вказаного договору сторонами обумовлено орендну плату у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 155543,28 грн (т. 1 а.с. 102-106).

Також відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 Орендодавець (Білопільська міська рада) передає Орендарю ( ОСОБА_1 ) у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:0982 загальною площею 0,0870 га. Згідно з п. 9 вказаного договору сторонами обумовлено орендну плату у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4863,30 грн (т. 1 а.с. 89-93).

Крім того, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 Орендодавець (Білопільська міська рада) передає Орендарю ( ОСОБА_1 ) у строкове платне користування земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:1079 загальною площею 0,0819 га. Згідно з п. 9 вказаного договору сторонами обумовлено орендну плату у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 4578,21 грн (т. 1 а.с. 76-80).

Колегія суддів зазначає, що позивачем в ході судового розгляду справи не заперечувалось наявність заборгованості з орендної плати за вищевказаними договорами оренди земельних ділянок за період 2020-2021 роки.

В апеляційній скарзі позивач посилалась на те, що розмір орендної плати, визначений у податкових повідомленнях-рішеннях №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020, №15509-5433-1819 від 24.02.2020, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021 необґрунтовано завищений контролюючим органом та значно відрізняється від розмірів орендної плати, визначених у договорах оренди земельних ділянок.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що положеннями статей 288 та 289 Податкового кодексу України визначено порядок розрахунку суми орендної плати, де, зокрема, зазначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, а для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до п. 289.2 ст. 289 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кi = І : 100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.

Пунктом 289.3 статті 289 ПК України визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Так, за змістом пункту 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15 (у відповідній редакції), Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Отже, саме Держгеокадастр законодавчо наділений повноваженнями для встановлення величини коефіцієнту індексації та подальшого інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.

Так, коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок, затверджені Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, складають зокрема: за 2015 - 1,433; за 2016 - 1,06; за 2017 - 1,0; за 2018 - 1,0; за 2019 - 1,0; за 2020 - 1,0; за 2021 - 1,0.

Отже за приписами вказаних норм, розрахунок податкового зобов`язання розраховується за наступною формулою:

НГО (нормативно грошова оцінка земельної ділянки) * Кі (коефіцієнт індексації) * Ст (ставка від нормативно грошової оцінки, яка визначена у договорі оренди ) = Річна сума земельного податку.

Так, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 01.01.2016 сторонами договору обумовлено орендну плату за земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:0531 загальною площею 1,9417 га у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 3 888 582,04 грн. Таким чином, сума орендної плати у 2016 році за договором складає 155543,28 грн (3 888 582,04*4%) (т. 1 а.с. 102-106).

У 2017 році коефіцієнт індексації за 2016 рік становить 1,06 та у п. 10 договору б/н від 01.01.2016 визначено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, тому сума орендної плати у 2017 році складає 164 875,88 грн (3 888 582,04*1,06*4%).

За цією ж формулою розраховується сума орендної плати у наступних роках.

Відповідно до наданого контролюючим органом до матеріалів справи розрахунку річної суми орендної плати за вищевказану земельну ділянку площею 1,9417 га на підставі договору оренди б/н від 01.01.2016 (т. 3 а.с. 167):

- у 2020 році розмір ставки орендної плати складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (3 888 582,04 грн за договором), коефіцієнт індексації складає 1,06*1,0*1,0*1,0. Таким чином, сума річного зобов`язання складає 164 875,88 грн (3 888 582,04*1,06*1,0*1,0*1,0*4%).

- у 2021 році розмір ставки орендної плати складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (3 888 582,04 грн за договором), коефіцієнт індексації складає 1,06*1,0*1,0*1,0*1,0. Таким чином, сума річного зобов`язання складає 164 875,88 грн (3 888 582,04*1,06*1,0*1,0*1,0*1,0*4%).

На підставі викладеного, контролюючим органом складено податкові повідомлення-рішення №15507-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 164875,88 грн та №-1819 від 08.02.2021 на суму 164875,88 грн.

Відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 сторонами договору обумовлено орендну плату за земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:0982 загальною площею 0,0870 га у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 121 582,50 грн. Таким чином, сума орендної плати у 2015 році за договором складає 4863,30 грн (121 582,50*4%) (т. 1 а.с. 89-93).

У 2016 році коефіцієнт індексації за 2015 рік становить 1,433 та у п. 10 договору б/н від 02.01.2015 визначено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, тому сума орендної плати у 2016 році складає 6 969,11 грн (121 582,50 *1,433*4%).

За цією ж формулою розраховується сума орендної плати у наступних роках.

Відповідно до наданого контролюючим органом до матеріалів справи розрахунку річної суми орендної плати за вищевказану земельну ділянку площею 0,0870 га на підставі договору оренди б/н від 02.01.2015 (т. 3 а.с. 166):

- у 2020 році розмір ставки орендної плати складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (121 582,50 грн за договором), коефіцієнт індексації складає 1,433*1,06*1,0*1,0*1,0. Сума річного зобов`язання складає 7 387,26 грн (121 582,50*1,433*1,06*1,0*1,0*1,0*4%).

- у 2021 році розмір ставки орендної плати складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (121 582,50 грн за договором), коефіцієнт індексації складає 1,433*1,06*1,0*1,0*1,0*1,0. Сума річного зобов`язання складає 7 387,26 грн (121 582,50*1,433*1,06*1,0*1,0*1,0*1,0*4%).

На підставі викладеного, контролюючим ораном складено податкові повідомлення-рішення №15509-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 7387,26 грн та №-1819 від 08.02.2021 на суму 7387,26 грн.

Також відповідно до умов договору оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 сторонами договору обумовлено орендну плату за земельну ділянку за кадастровим номером :00:009:1079 загальною площею 0,0819 га у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка становить 114 455,25 грн. Таким чином, сума орендної плати у 2015 році за договором складає 4578,21 грн (114 455,25*4%) (т. 1 а.с. 76-80).

У 2016 році коефіцієнт індексації за 2015 рік становить 1,433 та у п. 10 договору б/н від 02.01.2015 визначено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, тому сума орендної плати у 2016 році складає 6 560,57 грн (114 455,25*1,433*4%).

За цією ж формулою розраховується сума орендної плати у наступних роках.

Відповідно до наданого контролюючим органом до матеріалів справи розрахунку річної суми орендної плати за вищевказану земельну ділянку площею 0,0819 га на підставі договору оренди б/н від 02.01.2015 (т. 3 а.с. 165):

- у 2020 році розмір ставки орендної плати складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (114 455,25 грн за договором), коефіцієнт індексації складає 1,433*1,06*1,0*1,0*1,0. Сума річного зобов`язання складає 6954,21 грн (114 455,25*1,433*1,06*1,0*1,0*1,0*4%);

- у 2021 році розмір ставки орендної плати складає 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки (114 455,25 грн за договором), коефіцієнт індексації складає 1,433*1,06*1,0*1,0*1,0*1,0. Сума річного зобов`язання складає 6954,21 грн (114 455,25*1,433*1,06*1,0*1,0*1,0*1,0*4%).

На підставі викладеного, контролюючим ораном складено податкові повідомлення-рішення №15508-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 6061,28 грн та №-1819 від 08.02.2021 на суму 6061,28 грн.

Отже, позивачем не враховано, що порядок розрахунку суми та розмір орендної плати визначається контролюючим органом відповідно до приписів статей 288 та 289 ПК України, а саме - на підставі встановленої сторонами у договорі оренди річної суми платежу (відповідного проценту від нормативної грошової оцінки земельної ділянки) з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Отже, порядок розрахунку суми та розмір орендної плати, яка визначена у вищевказаних податкових повідомленнях-рішеннях, розраховані контролюючим органом на підставі договорів оренди земельних ділянок у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, що спростовує доводи позивача про протиправність таких розрахунків.

При цьому, в ході судового розгляду справи встановлено, що при проведенні розрахунку податкового зобов`язання з орендної плати земельної ділянки площею 0,0819 га (договір оренди земельної ділянки б/н від 02.01.2015 р.) контролюючим органом було допущено арифметичну помилку в сторону зменшення суми податку, який підлягає сплаті. Вказані обставини підтверджуються відповідачем у додаткових письмових поясненнях по справі (т. 3 а.с. 202-206)

Так, сума орендної плати по вказаній земельній ділянці фактично становить:

- по податковому повідомленню-рішенню №15508-5433-1819 за 2020 рік 6 061,28 грн. (вірна сума нарахувань 6 954,21 грн.);

- по податковому повідомленню-рішенню №-1819 за 2021 рік 6 061,28 грн. (вірна сума нарахувань 6 954,21 грн).

Таким чином, допущена відповідачем арифметична помилка під час розрахунку суми орендної плати за земельну ділянку площею 0,0819 га за договором оренди б/н від 02.01.2015 р. в сторону зменшення грошових зобов`язань, не доводить відсутності у ОСОБА_1 обов`язку зі сплати коштів за вказаним договором оренди та протиправності податкових повідомлень-рішень №15508-5433-1819 від 24.02.2020 та №-1819 від 08.02.2021.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про необґрунтоване завищення відповідачем розміру орендної плати, визначеного у податкових повідомленнях-рішеннях №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020, №15509-5433-1819 від 24.02.2020, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Доводи позивача, що до договорів оренди земельних ділянок долучено Витяги про нормативну грошову оцінку, які дійсні на протязі 2015, 2016 років та в порушення вимог Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок у встановлений законом строк не проводилася у зв`язку з чим ставка земельного податку мала була визначена згідно п. 277.1 ст. 277 ПК України, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, які лягли в основу наведених вище індивідуальних актів, на час їх виникнення врегульовувались наступними правовими нормами.

В підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення поняття орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності та передбачено, що це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Особливості нарахування та сплати орендної плати за земельну ділянку як однієї із форм плати за землю врегульовано приписами статті 288 ПК України.

Пунктом 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).

У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

В той же час за приписами п. 286.1 ст. 286 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України в редакції, станом на час прийняття спірних ППР, було встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отже, за змістом наведеної норми плата за землю є податком на майно та податковий кодекс розрізняє два вида плати за землю, а саме у формі земельного податку та у формі орендної плати.

Таким чином, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для нарахування орендної плати є договір оренди земельної ділянки, в якому сторонами цього договору визначаються розмір та умови внесення орендної плати з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В той же час підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Разом з тим, підпункт 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України містить застереження щодо належного розміру орендної плати.

Зокрема, річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області;

не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до пункту 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є, зокрема, нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Проаналізувавши наведені вище положення ПК України можна дійти висновку, що законодавець визначив нижню граничну межу річної суми орендної плати за земельні ділянки, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі. Диспозиція статті 288 ПК України чітко розрізняє розмір орендної плати (яка визначається договором) та річну суму платежу (яка, в свою чергу, не може бути меншою від затвердженого законодавцем розміру). Тобто, незалежно від того, чи вносилися зміни до змісту договору оренди в частині встановлення розміру орендної плати, ПК України вимагає, щоб річна сума платежу з орендної плати за земельну ділянку була не меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 06 березня 2025 року у справі за № 160/5643/23.

Відповідно до умов договорів оренди земельної ділянки від 02.01.2015 та 01.01.2016 р. сторонами договору обумовлено орендну плату за земельні ділянки у розмірі 4% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

При цьому розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з якої обчислюється відсоток орендної плати за землю, визначений в певній сумі в кожному договорі, підтверджений витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та у відповідному розмірі застосований податковим органом при обчислення орендної плати.

Дані державного земельного кадастру - це сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону (підпункт 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України від 11 грудня 2003 року №1378-IV «Про оцінку земель» (далі - Закон №1378-IV) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону №1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За змістом частини 2 статті 20 Закону №1378-IV дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (частина 3 статті 23 Закону №1378-IV).

Отже, витяг з технічної документації про грошову оцінку землі носить інформаційний характер та є документом, який оформлюється за результатом проведення нормативної грошової оцінки, відображаючи дані стосовно конкретної земельної ділянки.

Таким чином, нормативна грошова оцінка певної земельної ділянки існує поза фактом оформлення витягу як документа, в якому ця грошова оцінка відображена.

Отримання витягу це лише спосіб отримання (відображення) інформації про існуючу грошову оцінку землі.

Вказані висновки відповідачють правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 25.11.2022 р. у справі № 823/900/16.

За таких обставин колегія суддів вважає необгрунтованими посилання позивача на те, що додані до матеріалів справи витяги були дійсні лише протягом 2015- 2016 років, що свідчить про відсутність нормативної грошової оцінки спірних земельних ділянок, оскільки нормативна грошова оцінка певної земельної ділянки існує поза фактом оформлення витягу як документа, в якому ця грошова оцінка відображена. У вказаній справі проведення нормативної грошової оцінки орендованих позивачем земельних ділянок підтведжена витягами, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:

розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;

розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Позивач вважає, що з огляду на те, що нормативна грошова оцінка спіних земельних ділянок була проведена у 2011 році, то ставка податку повинна обчислюватися у відповідності до стю 277 ПК України за земельні діялнки, грошову нормативну оцінку яких не проведено.

В той же час колегія суддів зазначає, що ст. 277 ПК України врегульовує порядок визначення ставки земельного податку, а не орендної плати.

Крім того, приписами п. 288.7. ст. 288 ПК України, яка врегульовує порядок обчислення орендної плати, передбачено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу, а тому колегія суддів приходить до висновку, що приписи ст. 277 ПК на правовідносини з приводу обчислення орендної плати не застосовуються.

В той же час, за наведеними вище положеннями ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір і умови внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, а зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін, що передбачено у ч. 1 ст. 30 вказаного Закону.

Позивач не оспорювала, що укладені нею з Білопільською міською радою договори є дійсними, зміни до них не вносилися.

При цьому діючим законодавством не передбачено звільнення орендатора від сплати орендної плати за землю або автоматичне анулювання договору оренди землі у разі непроведення нормативної грошвої оцінки земельної ділянки протягом дії договору оренди та у межах строків, визначених ст. 18 Закону України «Про оцінку земель».

За таких обставин, податковий орган, приймаюче податкове повідомлення - рішення про нарахування орендної плати за землю, правомірно врахував розмір орендної плати за землю, визначений договором оренди, оскільки має повноваження відступити від визначеної у доворі оренди розміру орендної плати лише у разі її невідповідності нижній та верхній граничній межи річної суми орендної плати за земельні ділянки, визначеної п. 288.5 ст. 288 ПУ України, незалежно від того, чи співпадає її розмір із визначеним у договорі.

При цьому, використовувані податковим органом відомості про розмір орендної плати та нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що перебували в користуванні позивача, відповідають наявним у матеріалах справи договорам оренди, укладених між позивачем та Білопільською міською радою та жодних доказів про визнання таких договорів недійсними, їх розірвання або внесення змін щодо істотних умов договору станом на 2020 та 2021 роки позивачем до матеріалів справи не подано.

Доводи позивача про врахування рішення Білопільської міської ради від 25 лютого 2021 ро про продаж земельної ділянки колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане рішенння не стосується позивача та орендованих нею земельних ділянок.

Також в апеляційній скарзі позивач посилалась на те, що судом першої інстанції під час прийняття рішення по даній справі не враховано положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)" від 17.03.2020 № 533-ІХ, якими підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 52-4, яким передбачено, що не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 30 квітня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.

З приводу вказаного колегія суддів зазначає, що Закон України від 17 березня 2020 року № 533- ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19)» (Закон № 533-ІХ), яким, зокрема, внесені зміни до порядку нарахування та сплати плати за землю, набув чинності 18 березня 2020 року.

Отже, податкові повідомлення рішення за 2020 рік №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020 та №15509-5433-1819 від 24.02.2020 складені до набрання чинності Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ.

Тобто, податковий орган не мав правових підстав для врахування приписів вказаного Закону України під час винесення таких податкових повідомлень-рішень.

При цьому, суд оцінює рішення суб`єкта владних повноважень на час їх прийняття.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вважає обставину зазначену позивачем щодо ковідних обмежень нарахування орендної плати, підставою для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Також, позивач посилалась на те, що спірні рішення не відповідають нормам п. 286.5 ст. 286 ПК України через відсутність детальних розрахунків суми податку, який має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільг зі сплати податку.

З приводу вказаного, колегія суддів зазначає, що Законом України від 30.11.2021 №1914-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо забезпечення збалансованості бюджетних коштів п.286.5 ст.286 ПК України викладено в наступній редакції: «Нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку».

Закон України від 30.11.2021 №1914-ІХ набув чинності 01.01.2022 року.

Отже, оскаржувані податкові повідомлення рішення складені до набрання чинності Законом України від 30.11.2021 №1914-ІХ.

Тобто, податковий орган не мав враховувати приписи вказаного Закону України під час винесення таких податкових повідомлень-рішень.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги позивача про не відповідність податкових повідомлень рішень №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020, №15509-5433-1819 від 24.02.2020, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021 нормам п. 286.5 ст. 286 ПК України, є необґрунтованими.

Також, позивач посилалась на те, що вона зверталася до Головного управління ДПС Сумській області зі скаргою на ППР №15507-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 164875,88 грн., №15508-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 6061,28 грн., №15509-5433-1819 від 24.02.2020 на суму 7387,26 грн., проте дана скарга ГУ ДПС Сумської області залишена без уваги, рішення щодо її розгляду, в тому числі податкових повідомлень-рішень кращої якості, позивач не отримала.

Позивач зазначила, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ст. 56 ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) строку розгляду скарги платника податків, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 56.2 ст. 56 ПК України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 56 ПК України).

Тобто, процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень - рішень передбачає направлення скарги до контролюючого органу вищого рівня - ДПС України.

Позивачем не надано доказів подання скарги про скасування спірних податкових повідомлень-рішень за 2020 р. до ДПС України, а тому відсутні підстави вважати, що в даному випадку наявне визнання скарги такою, яка повністю задоволена на користь платника податків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вказаних доводів позивача.

Крім того, позивач посилалась на те, що їй не направлялись оскаржувані рішення.

Також, зазначила, що згідно з пунктом 287.9 статті 287 ПК України у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені статтею 286 цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Колегія суддів зазначає, що за вказаною нормою фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не від сплати податкового зобов`язання взагалі.

При цьому оспорюваними ППР було нараховано податкове зобов`язання, а не штрафні санкції за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань.

Отже вказані доводи позивача є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №15507-5433-1819 від 24.02.2020, №15508-5433-1819 від 24.02.2020, №15509-5433-1819 від 24.02.2020, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021, №-1819 від 08.02.2021.

Щодо нарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до податкових повідомлень рішень складених Головним управлінням ДПС у Харківській області за 2019 рік: (№0-2030 від 14.04.2020 на суму 1379,59 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 1432,80 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 23624,19 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 50,91 грн.; №0-2030 від 14.04.2020 на суму 10114,73 грн.), на загальну суму 36602,22 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником об`єктів нежитлової нерухомості, а саме: будівлі - заводоуправління, загальною площею 2830,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлової будівлі- механоскладального корпусу, загальною площею 1615,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; будівлі - кузнечно-пресового цеху, загальною площею 228,9 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 ; будівлі - грузової прохідної № 2, загальною площею 6,1 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 ; будівлі - центральної розподільчої підстанції (ЦРП), загальною площею 165,3 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

Так, позивач посилалась на те, що належні їй на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості, стосовно яких сформовані оскаржувані податкові повідомлення рішення, за своїм функціональним призначенням належать до будівель промисловості та складів відповідно до пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції чинній на час прийняття спріних податкових повідомлень рішень) не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В наступному до вказаної норми Законом № 466-IX від 16.01.2020 були внсеені змірни та зазначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 із змінами та доповненнями (далі-Класифікатор) будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією кваліфікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Зокрема, ведення Класифікатора та право надання експертного висновку щодо приналежності об`єктів до відповідно класу будівель або споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Держбуду України.

Таким чином, для застосування звільнення від оподаткування будівля промисловості має однозначно відповідати таким ознакам: бути класифікована у групі «Будівлі промисловості та склади» (код 125) ДК 018-2000; використовуватись протягом звітного (податкового) періоду за призначенням у господарській діяльності; не має бути здана в оренду, лізинг, позичку іншим суб`єктам господарювання; основний вид діяльності суб`єкта господарювання згідно з реєстраційними даними має бути класифікований у секціях В - F КВЕД ДК 009:2010.

За таких обставин, звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки пов`язується не стільки із статусом будівлі, а й з використанням будівлі за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17 наведені висновки щодо застосування пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України в редакції до внесення змін Законом № 466-IX від 16.01.2020 та зазначено: «Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.»

Судова палата дійшла до висновків, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

З урахуванням наведеного, судова палата в цій справі вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 справа № 806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначити, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду)».

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що лише ознака належності об`єктів нерухомого майна до категорії виробничих будівель не звільняє приватну особу від виконання податкового обов`язку з оплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Така пільга може бути застосована за умови використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Позивачем доказів використання об`єктів оподаткування за призначення у господарській діяльності для промислового виробництва не надано, а колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, належні позивачу на праві власності вищевказані нежитлові будівлі не підпадають під визначення пункту «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ та не звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Також позивач посилалась на те, що зверталася до ГУ ДПС Харківській області зі скаргою на податкові повідомлення-рішення №0-2030 від 14.04.2020 на суму 1379,59 грн., № 0-2030 від 14.04.2020 на суму 1432,80 грн., № 0-2030 від 14.04.2020 на суму 23624,19 грн., № 0-2030 від 14.04.2020 на суму 50,91 грн., №0-2030 від 14.04.2020 на суму 10114,73 грн., проте дана скарга ГУ ДПС Харківської області залишена без уваги, рішення щодо її розгляду в тому числі податкові повідомлення-рішення з розрахунками позивач не отримала.

Позивач зазначила, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ст. 56 ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) строку розгляду скарги платника податків, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня.

Колегія суддів зазначає, що приписами п. 56.2 ст. 56 ПК України визначено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується (п. 56.3 ст. 56 ПК України).

Тобто, процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень - рішень передбачає направлення скарги до контролюючого органу вищого рівня - ДПС України.

Позивачем не подавалась скарга про скасування спірних податкових повідомлень-рішень до ДПС України, а тому відсутні підстави вважати, що в даному випадку наявне визнання скарги такою, яка повністю задоволена на користь платника податків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вказаних доводів позивача.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, №0-2030 від 14.04.2020, якими визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є правомірними та не підлягають скасуванню.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2024 по справі № 520/5027/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 16.07.2025 року