Справа № 260/6756/24
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2025 року м. Ужгород№ 260/6756/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким просить суд визнати протиправним та скасувати рішення начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 (через пункт пропуску «ДЯКОВЕ»).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02 жовтня 2024 року прибув у пункт пропуску через державний кордон України «Дякове» ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою його перетину та виїзду з України, в якості супроводжуючої особи своєї дружини ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю II групи.

З цією метою начальнику 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) для проходження прикордонного контролю пред`явлено оригінали документів, які підтверджують право перетину державного кордону України, виїзду з України. Зазначає, що відповідач не наводив жодних зауважень щодо поданих документів.

Позивач зазначає ,що за наслідками перевірки наданих документів як правової підстави перетину державного кордону України та виїзду з України відповідач протиправно відмовив позивачу у виїзді з України, про що ним було складено рішення від 02 жовтня 2024 року № б/н про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 . У рішенні зазначено: «з причини Супровід дружини з інвалідністю, попередня супроводжуюча особа не повернулась, порушення вимог п.2-1 ПКМУ № 57».

Позивач вважає, що вищевказані дії начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) та прийняте рішення про відмову в перетинанні державного кордону України вважає протиправними, таким що порушує права позивача, а отже підлягає скасуванню.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, як безпідставних.

Заперечуючи проти позову вказує на те, що до позивача можуть застосовуватися обмеження права вільно залишати територію України в умовах правового режиму воєнного стану на підставі Закону України від 12.05.2015 р. №389-VІІІ «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», які є спеціальними.

Крім того, представник наголошує, що підставою ухвалення оскаржуваного рішення є фактично Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України, а також ненадання документів. Таким чином, оскаржуване рішення містить всі обов`язкові реквізити, підставу та мотиви його прийняття.

Разом з тим, представник відповідача звертає увагу на те, що при перетинанні державного кордону позивач, в тому числі, не надав документи, що підтверджують факт надання йому відстрочки чи звільнення від призову під час мобілізації.

Беручи до уваги наведене, представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України.

Позивач перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується військово-обліковим документом, сформованим в Резерв+.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.09.2024 р., позивач, ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 уклали шлюб, про що 27.09.2024 р. складено відповідний актовий запис №339.

Згідно копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 , дружина позивача ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання.

02 жовтня 2024 року позивач прибув до пункту пропуску «Дякове» з метою здійснення перетину державного кордону України як особа, що здійснює супровід своєї дружини ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, на підставі абз.3 п.2-1 Правил №57.

Під час здійснення прикордонного контролю позивачем були надано наступні документи:

- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 ,

- паспорт громадянки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 ,

- свідоцтво про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 ,

- пенсійне посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , в якому зазначено ІІ групу інвалідності,

- військово-обліковий документ ОСОБА_1 сформований в РЕЗЕРВ+.

Рішенням начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 від 02.10.2024 р. позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України. В причинах винесення такого рішення зазначено: Супровід дружини з інвалідністю, попередня супроводжуюча особа не повернулась, порушення вимог п.2-1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України».

Вважаючи прийняте відповідачем рішення від 02.10.2024 р. протиправним, та таким, що порушує його право на вільне пересування, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На час виникнення спірних правовідносин та на момент розгляду цієї адміністративної справи у суді строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно із ст.1 Закону України від 12.05.2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Згідно із п.8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 р. №1455, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Поряд з цим, правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України від 05.11.2009 р. №1710-VI «Про прикордонний контроль» .

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону №1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до абз.1 ч.3 ст.6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (ч.4 ст.6 Закону №1710).

Частиною 1 статті 14 Закону №1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Статтею 3 Закону України від 21.01.1994 року № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Зокрема, згідно абзацу 4 пункту 21 Правил перетинання державного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану перетинати державний кордон мають право особи, які мають одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи і супроводжують одного із таких батьків для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність, а також документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд. Акт встановлення факту здійснення догляду складається на підставі звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, до районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради із заявою про здійснення особою такого догляду. У випадку, якщо особа з інвалідністю I чи II групи є взятою на облік внутрішньо переміщеною особою, звернення із заявою про здійснення догляду подається за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. На підставі такого звернення особи з інвалідністю I чи II групи або особи, яка здійснює догляд, районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради не пізніше ніж протягом п`яти робочих днів після надходження заяви складається акт встановлення факту здійснення догляду в довільній формі. Зазначений акт надсилається заявнику або видається особисто за його бажанням

У свою чергу, згідно пункту 26 Правил перетинання державного кордону у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 21 та 22 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Пунктом 12 Правил перетинання державного кордону визначено, що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

З наведених законодавчих норм випливає, що особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Однак, згідно з пункту 26 Правил перетинання державного кордону таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 - 8 частини 3 статті 23 Закону України №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» .

Водночас, суд наголошує, що абз.3 п.21 Правил перетинання державного кордону визначено право виїзду за межі України в умовах воєнного стану також особами, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких дружину (чоловіка) для виїзду за межі України, за наявності документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

Таке право обумовлено наявністю сукупності наступних підстав:

- наявністю документів (їх нотаріально засвідчених копій), що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність;

- наявністю документів, що підтверджують спільне проживання (їх задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) збігається із задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) їх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або здійснення догляду за своїми батьками чи батьками дружини (чоловіка), що підтверджується актом встановлення факту здійснення догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), або документів (посвідчення, довідки) про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд

Судом у цій справі встановлено, що позивачем при проходженні паспортного контролю працівникам прикордонної служби надано оригінали наступних документів: паспорт громадянина України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , паспорт громадянки України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , свідоцтво про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , пенсійне посвідчення ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , в якому зазначено ІІ групу інвалідності, військово-обліковий документ ОСОБА_1 сформований в РЕЗЕРВ+.

Однак, за результатом проходження паспортного контролю начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.

Факт надання позивачем вказаних документів під час спроби перетину державного кордону України відповідачем не заперечується. Також відповідач не ставив під сумнів їх повноту, достовірність та належне оформлення.

Більше того, в оскаржуваному рішенні не зазначено які документи позивач повинен був надати і не надав для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон.

Подібне правозастосування наведено Верховним Судом у його постановах від 12.11.2024 року у справі №380/11916/22 та від 20.12.2024 року у справі №160/14683/22.

Однак, за результатом проходження паспортного контролю начальником 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.

Представник відповідача у відзиві зазначив, що позивач, маючи намір здійснити перетинання державного кордону за абзацом 3 пункту 21 Правил перетинання державного кордону, мав би здійснити такий перетин як супроводжуючий особу з інвалідністю (в даному випадку дружини, особи з інвалідністю ІІ групи) при наявності також документів, що підтверджують факт надання позивачу відстрочки чи звільнення від призову під час мобілізації.

Однак в оскаржуваному рішенні від 02.10.2024 р. причиною відмови позивачу у перетинанні державного кордону України вказано «попередня супроводжуюча особа не повернулась, порушення вимог п.2-1 ПКМ України « 57».

Статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено підстави для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач, у відповідності до статті 23 Закону №3543-XII, не підлягає призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, оскільки дружина позивача є особою з інвалідністю ІІ групи.

Підставою для відмови позивачу у перетині державного кордону, була не відсутність особи з інвалідністю, яку позивач повинен був супроводжувати, а те, що громадянка ОСОБА_3 , як особа, яка має групу інвалідності перетинала державний кордон у супроводі попередньої супроводжуючої особи, яка не повернулася разом із особою, яку особа супроводжувала.

Враховуючи те, що громадянка ОСОБА_3 користуючись, тим, що вона є інвалідом та її супроводжували різні особи, одна з яких не повернулася, було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного.

Аналіз вищевказаних положень Правил перетинання державного кордону свідчить про те, що дійсно обов`язковою умовою для перетину особою державного кордону у таких випадках є супроводження дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, за наявності відповідних документів, що підтверджують родинні зв`язки, інвалідність.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону та Закону №3543-XII, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за своєю правовою природою, різняться як законодавчими нормами, якими такі регулюються, так і органами, що визначають їх наявність. Тому право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не гарантує військовозобов`язаній особі безумовно безперешкодний виїзд за межі України у воєнний час.

Правила перетинання державного кордону передбачають особливі умови для перетину державного кордону особами, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, і наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не є умовою для перетину такими особами державного кордону в умовах воєнного стану.

Судом встановлено, що 02.10.2024 р. ОСОБА_1 прибув до пункту пропуску «Дякове» разом із дружиною ОСОБА_3 з метою виїзду з території України, тобто має місце фізичний супровід особи з інвалідністю ІІ групи. При цьому, при проходженні паспортного контролю працівникам прикордонної служби надано документи, що підтверджують родинні зв`язки та інвалідність ОСОБА_3 .

Наявність у відповідача інформації про те, що особа, яка супроводжувала громадянку ОСОБА_3 (особу з інвалідністю) не повернулася, не може слугувати підставою для відмови позивачу - ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону за наявності на те підстав, які визначені абзацом 3 пункту 21 Правил перетинання державного кордону.

У даному разі відповідальність за це має нести особа, яка відповідно до положень пункту 21 Правил перетинання державного кордону, зобов`язана була повернутися в Україну не пізніше повернення на територію України ОСОБА_3 (особа з інвалідністю).

За таких обставин, суд вважає, що у позивача 02 жовтня 2024 року було наявне право на перетин державного кордону згідно умов, що визначені абзацом 3 пункту 21 Правил перетинання державного кордону.

Суд звертає увагу, що відповідно до статті 14 Закону України № 1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

В оскарженому рішенні не зазначено жодної правової підстави для прийняття відмови у перетинанні державного кордону на виїзд з України позивачем, натомість лише зазначено про недобросовісність якоїсь іншої особи, яка не повернулась в України.

Крім того відповідач по справі не надав суду жодної інформації, чи звертався з цього приводу до правоохоронних органів та чи притягувалася до відповідальності будь-яка особа з вищенаведених.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до переконання, що прибувши до пункту пропуску «Дякове», позивач мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно пункту 21 цих Правил здійснює безпосередній супровід дружини з інвалідністю ІІ групи і супроводжує таку дружину для виїзду за межі України.

Відтак, надавши оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що оскаржуване рішення прийнято з без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, а відтак наявні підстави для його визнання його протиправним та скасування.

У відповідності до вимог ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що рішення начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 від 02 жовтня 2024 року про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 (через пункт пропуску «ДЯКОВЕ») прийняте не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 78, 139, 243, 246, 262 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) лейтенанта ОСОБА_2 від 02 жовтня 2024 року, про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України ОСОБА_1 (через пункт пропуску «Дякове»).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяП.П.Микуляк