Справа № 260/5885/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/5885/24 пров. № А/857/19885/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина» на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 260/5885/24 за адміністративним позовом Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина» в особі представника Мелень-Забрамна Ольга Мар`янівна до Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітряний Парк Турянський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

суддя в 1-й інстанції Калинич Я. М.,

час ухвалення судового рішення 29 квітня 2025 року,

місце ухвалення судового рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

У провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина» в особі представника Мелень-Забрамна Ольга Мар`янівна до Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вітряний Парк Турянський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Тур`є-Реметівської сільської ради від 23 травня 2024 року № 1242 «Про затвердження детального плану території урочища «Полонина Руна».

28 квітня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу - Тур`є-Реметівській сільській раді видавати будь-які містобудівні умови та обмеження щодо території, що охоплюється детальним планом території урочища «Полонина Руна», або/та щодо будь-якого будівництва ВЕУ ВЕС «Полонина Руна» до набрання законної сили рішенням суду у справі №260/5885/24. Заява про забезпечення позову мотивована тим, що, незважаючи на наявність судового спору, Тур`є-Реметівською сільською радою видано ТОВ «Полонина Руна-1», що є суборендарем земельних ділянок, наданих ТОВ «Вітряний парк Турянський» у користування, містобудівні умови та обмеження для будівництва фундаментів під вітроелектроустановки (ВЕУ), а саме: Реєстраційний №MU01:2339-6207-0193-0561 (№A693541951) нове будівництво фундаменту під ВЕУ-27 ВЕС «Полонина Руна» на території Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (біля с. Липовець); кадастровий номер земельної ділянки :02:019:0043. Реєстраційний №MU01:2414-3817-2125-7602 (№A721257600) нове будівництво фундаменту під ВЕУ-24 ВЕС «Полонина Руна» на території Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (біля с. Липовець); кадастровий номер земельної ділянки :02:019:0044. Реєстраційний №MU01:2449-4232-4374-0356 (№A235351746) нове будівництво фундаменту під ВЕУ-23 ВЕС «Полонина Руна» на території Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (біля с. Липовець); кадастровий номер земельної ділянки :02:019:0042. Реєстраційний №MU01:2429-7089-1603-27093 (№A907644183) нове будівництво фундаменту під ВЕУ-23 ВЕС «Полонина Руна» на території Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (біля с. Липовець); кадастровий номер земельної ділянки :02:019:0045. Заявник зазначив, що станом на дату звернення із заявою про забезпечення позову питання правомірності прийняття рішення про затвердження ДПТ Тур`є-Реметівською сільською радою не вирішена судом, відтак видача вищезазначених та будь-яких нових містобудівних умов та обмежень на підставі спірного ДПТ є передчасною і створює перешкоди у захисті порушених прав позивача, нівелює предмет спору та потенційно призводить до правової невизначеності. Крім того, вказав, що позивачу стало відомо про фактичний початок будівельних робіт на території урочища «Полонина Руна» до вирішення питання щодо законності спірного ДПТ та всупереч наказу Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України № 101 від 25 січня 2025 року «Про зупинення адміністративного провадження з розгляду документів, поданих ТОВ «Вітряний парк Турянський» для отримання висновку з оцінки впливу на довкілля».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Міжнародна благодійна організація «Екологія-Право-Людина» оскаржила її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачу видавати нові містобудівні умови та обмеження на полонині Руна заподіє більшу шкоду, аніж застосування судом таких заходів до відповідача. Зазначає, що на сьогодні вже наявні підстави вважати, що подальше будівництво ВЕУ на урочищі «Полонина Руна» та лісової дороги до полонини Руна для транспортуванн частин ВЕУ, ініціатором якої є третя особа, порушують законодавство та шкодять біорізноманіттю полонини та об`єктам природно-заповідного фонду. Наголошує на тому, що невжиття заходів забезпечення позову позбавляє позивача не тільки ефективного правового захисту своїх прав через суд, а й нівелює предмет спору у цій справі якщо спірний ДПТ буде передчасно реалізований і забудовник збудує ВЕС, подальше рішення суду щодо неправомірності затвердження ДПТ стане суто теоретичним. Таким чином, вважає, що у цій справі існують підстави, визначені ч.2 ст.150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Відзиви на апеляційну скаргу іншими учасниками справи подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання апелянта про розгляд справи у присутності сторін, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на судові рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Апелянтом подано апеляційну скаргу, в якій детально та послідовно обґрунтовано свою правову позицію у справі; сторонами не заявлено клопотань щодо долучення до справи і дослідження нових доказів тощо, тому правових підстав для висновку про те, що справу необхідно розглядати в судовому засіданні, колегія суддів не вбачає.

Крім того, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін з таких підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, оскільки зі змісту заяви про забезпечення позову не вбачається існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено достатніх та належних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо таке буде прийнято на користь позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову, передбачені ч.2 ст.150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з ч.1, 2 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.6 ст.154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням: 1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі; 2) в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.

Крім того, забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем (заявником) та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Необхідно зазначити, що забезпечення позову - це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення. Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно будь-якої із сторін у спорі, їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд, виходячи з конкретних доказів, повинен встановити чи наявна хоча б одна з передбачених ч.2 ст.150 КАС України обставин та оцінити чи не призведе застосований судом захід забезпечення позову до заподіяння ще більшої шкоди, ніж та, якої можна запобігти шляхом його застосування.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як вбачається з матеріалів справи, Міжнародна благодійна організація «Екологія-Право-Людина» в особі представника звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу видавати будь-які містобудівні умови та обмеження щодо території, що охоплюється детальним планом території урочища «Полонина Руна», або/та щодо будь-якого будівництва ВЕУ ВЕС «Полонина Руна» до набрання законної сили рішенням суду у справі №260/5885/24.

Колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Крім того, у абзаці 1 п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ» від 06.03.2008 № 2 вказано, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Як правильно вказано судом першої інстанції, предметом спірних правовідносин є рішення Тур`є-Реметівської сільської ради 23 травня 2024 року № 1242 «Про затвердження детального плану території урочища «Полонина Руна», натомість містобудівні умови не входять у предмет судового розгляду цього спору.

Колегія суддів вважає, що без детального дослідження змісту містобудівних умов та обмежень неможливо надати правильну оцінку та встановити, на підставі якої саме містобудівної документації такі видані. При цьому, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що видані відповідачем ТОВ «Полонина Руна-1» містобудівні умови та обмеження для будівництва фундаментів під вітроелектроустановки безпосередньо пов`язані з предметом спірних правовідносин.

Крім того, вжиття заходів та забезпечення позову може свідчити про передчасний висновок суду про протиправність спірного рішення відповідача, що не узгоджується з метою застосування правового інституту забезпечення позову.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішення, яке ймовірно стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено та судом не встановлено, і не підтверджено, у передбаченому процесуальним законом порядку, наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за заявою позивача.

Так, пункт 8 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI передбачає, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Із аналізу законодавчого визначення містобудівних умов та обмежень можна дійти висновку, що їх видача сама по собі не дозволяє розпочати будівельні роботи.

Колегія суддів також не може залишити поза увагою ту обставину, що, окрім визначених статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» документів, що дають право на виконання будівельних робіт, і видача яких не здійснюється відповідачем, потенційно шкода довкіллю може бути спричинена і в межах виконання підготовчих робіт, передбачених статтею 35 вказаного Закону, видача дозволу на виконання яких також не належить до компетенції відповідача.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих правових підстав для задоволення вищевказаної заяви, оскільки у заяві про забезпечення позову у вказаний спосіб не доведено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 236, 242, 243, 246, 250, 308, 311, 312, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міжнародної благодійної організації «Екологія-Право-Людина» залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі № 260/5885/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 липня 2025 року.