Справа № 420/7042/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7042/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до виробничо-сервісної фірми «Гідросервіс» в вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення податкового боргу та накладення арешту

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до виробничо-сервісної фірми «Гідросервіс» в вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення податкового боргу та накладення арешту на кошти та інші цінності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на 08.04.2021 року відповідно до довідки-розрахунку заборгованості до бюджету, розрахунку податкового боргу та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість по податку на додану вартість та податку на прибуток приватних підприємств ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ перед бюджетом (з урахуванням уточнень позовних вимог) становить всього 12 382 712, 79 грн. Податкова заборгованість по податку на додану вартість виникла в результаті: нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2021 року на суму 192 683, 00 грн. (основний платіж); нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.03.2021 року на суму 28 779, 00 грн. (основний платіж); нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 01.02.2019 року на суму 6 976, 00 грн. (основний платіж); нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.04.2021 року на суму 12 864, 00 грн. (основний платіж); документальна планова виїзна перевірка ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 роки. За результатами проведення перевірки був складений акт №39/15-32-05-10/20992595 від 24.09.2019 року на підставі якого винесені наступні податкові повідомлення-рішення: від 29.10.2019 року № на суму 3 200 611, 7 (основний платіж) + 880 412, 25 грн. штрафні санкції; від 29.10.2019 року № на суму 1 783 324, 48 грн. Також платнику податків була нарахована пеня на загальну суму 1 601 589 грн. 04 коп. Податкова заборгованість по податку на прибуток приватних підприємств виникла в результаті: документальної планова виїзна перевірка ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 роки. За результатами проведення перевірки був складений акт №39/15-32-05-10/20992595 від 24.09.2019 року на підставі якого винесене наступне податкове повідомлення-рішення: від 29.10.2019 року № на суму 2 733 784, 51 грн. (основний платіж) + 694 970, 5 грн. штрафні санкції. Також, платнику податків була нарахована пені на загальну суму 1 247 718 грн.31 коп.

У зв`язку з несплатою відповідачем заборгованості податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ю» №2118-13 від 13.01.2021 року, яку було направлено рекомендованим листом на адресу ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ. Позивач скористався своїм правом та відповідно до ст. 89 розділу ІІ Податкового кодексу України прийняті рішення про опис майна платника у податкову заставу від 19.02.2021 року №76/15-32-13-04. На підставі вищевказаного рішення про опис майна у податкову заставу позивачем було складено акт опису майна ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ акт №47/15-32-04-46 від 19.02.2021 року де описано майно на загальну суму 106 953, 00 грн.

Отже позивач вважає, що оскільки у підприємства балансова вартість наявного майна менша суми податкового боргу то у контролюючого органу наявні всі підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

18.05.2021 року від представника відповідача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.05.2021 року ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

25.05.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ не погоджується з позовними вимогами контролюючого органу, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. В обґрунтування своєї правової позиції останній зазначив, що головним управління ДПС в одеській області було проведено документальну планову виїзну перевірку відповідача за період з 01.01.2027 року по 31.12.2018 рік з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства. За результатами вказаної перевірки податковим органом було складено акт від 24.09.2019 року №39/15-32-05-10/20992595 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ВСФ «Гідрогеосервіс» за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 рік з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства на підставі якого були винесенні податкові повідомлення-рішення від 29.10.2019 року №, №, №. Не погоджуючись з означеними податковими повідомленнями-рішеннями відповідач оскаржив їх в судовому порядку. Рішення першої інстанції позовні вимоги ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ задоволено повність, спірні рішення були скасовані, постановою суду апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ відмовлено. Не погоджуючись з рішення апеляційної інстанції відповідач оскаржив його до суду касаційної інстанції та ухвалою суду від 05.03.2021 року відкрито провадження за касаційною скаргою.

Отже відповідач вважає, що оскільки податкові повідомлення-рішення які оскарженні в касаційному порядку були підставою для внесення до облікових даних відповідача інформації про податковий борг оскаржені в касаційному порядку, позивач не мав законних підстав для звернення до суду з цим позовом.

Разом з тим, не зважаючи на оскарження з боку підприємства податкових повідомлень-рішень від 29.10.2019 року, позивач сформував податкову вимогу №1345-51 від 21.01.2020 року на суму стягнень в розмірі 11633707,50 грн. ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ не погоджуючись з означеною вимогою контролюючого органу також оскаржив її в судовому порядку. В подальшому позивач виніс повторну вимогу від 13.01.2021 року №2118-13 вже на більшу суму включивши до неї: нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2021 року на суму 192 683 грн. (основний платіж) та нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.03.2021 року на суму 28 779 грн. (основний платіж). Проте кошти за цими деклараціями були вчасно сплачені відповідачем, що підтверджується матеріалами справи, однак позивач здійснив зарахування цих коштів не як поточну сплату податку за деклараціями, а «перекинув» ці кошти на погашення податкового боргу в порушення п. 87.1 та 95.3 Податкового кодексу України. Таким чином, позивач здійснив погашення податкового боргу з ПДВ за податковими повідомленнями-рішеннями від 29.10.2019 року №, № за рахунок коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ нарахованими за деклараціями з ПДВ № від 19.01.2021 року, № від 18.03.2021 року, хоча рішення суду з цього приводу немає.

З урахуванням викладеного відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

27.05.2021 року до суду від Головного управління ДПС в Одеській області надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої контролюючий орган просив суд стягнути з Виробничо-Сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (), а саме з усіх відкритих рахунків в банках, обслуговуючих фірму: - податок на додану вартість суму заборгованості у розмірі 7 707 239 грн. 47 коп. на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 37607526, КБК 14060100, отримувач коштів УДКСУ у м. Одесі Одеської області/14060100; - з податку на прибуток приватних підприємств суму заборгованості у розмірі 4 675 473 грн. 32 коп. на бюджетний рахунок UA0015744, банк отримувача Казначейство України, МФО 899998, код 37607526, КБК 11021000, отримувач коштів УДКСУ у м. Одесі Одеської області/11021000. Накласти арешт на кошти та інші цінності Виробничо-Сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (), що знаходяться у банках, обслуговуючих фірму, у тому числі: МФО банку 328209, АБ «Південний», НОМЕР_1 , дата відкриття 10.12.2014 року; МФО банку 328209, АБ «Південний», НОМЕР_2 , дата відкриття 10.12.2014 року; МФО банку 899998, Казначейство України, UA0021023, дата відкриття 24.12.2014 року.

28.05.2021 року до суду від представника контролюючого органу до суду надійшла відповідь на відзив в якому представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимоги. Додатково зазначив, що доводи відповідача щодо того, що у провадженні Верховного суду знаходить справа №420/3955/20 за позовом та касаційною скаргою Виробничо-Сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2019 року №, №, № є необґрунтованими, оскільки постанова п`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі №420/3955/19 набрала законної сили та згідно якої наведені вище податкові повідомлення-рішення є правомірними, а тому відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 325, ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства є узгодженими. Окрім цього ухвалою верховного суду України від 29.04.2021 року по справі №420/3955/20 відмовлено у задоволенні клопотання Виробничо-Сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про зупинення виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року №420/3955/20.

Також позивач зазначає, що 18.01.2020 року вищевказані податкові повідомлення-рішення були відображені в інтегрованій картці платника податків, у зв`язку з чим в автоматичному режимі була сформована податкова вимога №1345-51 від 21.01.2020 року. При цьому, оскільки податкові повідомлення-рішення які слугували підставою для формування вимоги №1345-51 від 21.01.2020 року були оскарженні платником податку в судовому порядку, позивачем 26.05.2020 року було виключено податковий борг з ІКП та відкликано податкову вимогу №1345-51 від 21.01.2020 року. В подальшому, оскільки постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року №420/3955/20 податкові повідомлення-рішення були визначні судом правомірними, 12.01.2021 року було поновлено суму податкового боргу у ІКП та сформовано нову податкову вимогу від 13.01.2021 року №2118-13.

14.06.2021 року до суду від представника підприємства надійшов письмовий відзив на уточнену позовну заяву, у якому наполягав, що контролюючий орган в порушення норм діючого законодавства України здійснив погашення податкового боргу з ПДВ по податковим повідомленням-рішенням від 29.10.2019 року №, № за рахунок коштів з рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ нарахованими за деклараціями з ПДВ № від 19.04.2021 року хоча рішення суду про це немає, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Також 19.07.2021 року до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. В обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначає, що донараховані відповідачу зобов`язання є неузгодженими, оскільки триває касаційне оскарження по справі №420/3955/20 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.10.2019 року №, №, №. При цьому,предметом позову в тому числі було оскарження податкового повідомлення-рішення від 29.10.2019 року № про нарахування штрафу за відсутність складання та реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПКУ податкових накладних в розмірі 1783324, 48 грн. згідно зі ст. 120-1 ПКУ.

Разом з чим, час оскарження відповідачем постанови П`ятого апеляційного адміністративного в касаційному порядку та під час виключення позивачем 26.05.2020 року податкового боргу з ІКП відповідача відбулися зміни в законодавстві, а саме: 23.05.2020 року за якими платник податку звільняється від відповідальності, передбаченої п. 120-1.1 ст. 120-1 ПКУ та у разі якщо податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом з цих підстав перебувають в порядку оскарження без зазначення інстанції, грошові зобов`язання за такими податковими повідомленнями-рішення не є узгодженими зобов`язаннями.

Проте, позивачем в порушення приписів закону при формуванні нової вимоги від 13.01.2021 року №2118-13 на підставі тих же податкових повідомлень-рішень від 29.10.2019 року не було здійснено відповідного перерахунку розміру штрафу за податковим повідомленням-рішенням № з урахуванням змін які були внесенні до податкового законодавства з 23.05.2020 року в частині застосування таких штрафів.

28.08.2021 року від Головного управління ДПС в одеській області до суду надійшли додаткові пояснення у яких позивач додатково наполягає на задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

16.09.2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі №420/2577/20.

Ухвалою суду від 20.09.2021 року клопотання представника відповідача задоволено, зупинено провадження у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до виробничо-сервісної фірми «Гідросервіс» в вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення податкового боргу та накладення арешту на кошти та інші цінності до набрання законної сили рішенням по справі №420/2577/20.

Ухвалою суду від 16.06.2025, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі.

Також ухвалою суду від 16.06.2025, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні, призначеному на 07.07.2025 на 10:00, учасники справи участі не приймали.

Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що за даними Головного управління ДПС в Одеській області, Виробничо-Сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, як платник податків перебуває на обліку у Суворовській державній податковій інспекції ГУ ДПС в Одеській області з 28.05.1993 року та зареєстрований за №34/4.

Станом на 20.05.2021 року, відповідно до розрахунку податкового боргу, довідки розрахунку заборгованості та інтегрованої картки платника (ІКП), податкова заборгованість відповідача перед бюджетом становить грн., а саме:

- з податку на прибуток приватних підприємств - 4 675 473, 32 грн.;

- з податку на додану вартість 7 707 239 грн. 47 коп.

Зазначена вище заборгованість виникла по податку на додану вартість:

- нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.01.2021 року на суму 192 683, 00 грн. (основний платіж);

- нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 18.03.2021 року на суму 28 779, 00 грн (основний платіж);

- нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 01.02.2019 року на суму 6 976, 00 грн (основний платіж);

- нарахування податкової декларації з податку на додану вартість № від 19.04.2021 року на суму 12 864, 00 грн (основний платіж);

- документальної планової виїзної перевірки ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2027 року по 31.12.2018 рік. За результатми проведення перевірки був складений акт №39/15-32-05-10/20992595 від 24.09.2019 року на підставі якого винесені наступні податкові повідомлення-рішення: від 29.10.2019 року № на суму 3 200 611, 7 грн. (основний платіж) + 880 412, 25 грн. штрафна санкції; від 29.10.2019 року № на суму 1 783 324, 48 грн штрафні санкції.

Також платнику податків була нарахована пеня на загальну суму 1 601 589, 04 грн, відповідно до пп. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України та ч. 4 гл. 2 розділу ІІІ «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України івід 07.04.2016 року №422.

Податкова заборгованість з податку на прибуток приватних підприємств виникла в результаті:

- документальної планової виїзної перевірки ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ, з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2027 року по 31.12.2018 рік. За результатми проведення перевірки був складений акт №39/15-32-05-10/20992595 від 24.09.2019 року на підставі якого винесене податкове повідомлення-рішення: від 29.10.2019 року № на суму 2 732 784, 51 грн. (основний платі) + 694 970, 50 грн штрафна санкція.

Також платнику податків була нарахована пеня на загальну суму 1 247 718, 31 грн, відповідно до пп. 129.1.2 ст.129 Податкового кодексу України та ч. 4 гл. 2 розділу ІІІ «Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України івід 07.04.2016 року №422.

В зв`язку з несплатою Товариством заборгованості, податковим органом було винесено податкову вимогу форми «Ю» № 2118-13 від 13.01.2021 року.

Також контролюючий орган прийняв рішення про опис майна у податкову заставу від 19.02.2021 року №76/15-32-13-04.

На підставі вищевказаного рішення про орис майна у податкову заставу, позивачем був складений акт опису майна ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ №47/15-32-13-04-46 від 19.02.2021 року, відповідно до якого було описано майно на загальну суму 106 953, 00 грн.

У зв`язку з тим, що станом на 08.04.2021 року платником податків ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ зазначена сума боргу самостійно не погашена, ГУ ДПС в Одеській області звернулось до суду з вимогою про її стягнення та накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 14.1.157 п.14.1 ст.14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

У відповідності із пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу.

Стягненню несплачених у зазначені вище строки грошових зобов`язань передує певна процедура, визначена Податковим кодексом України.

Приписами п. 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Зміст вказаних правових норм свідчить, що законодавець встановлює певні процедури, яких має дотриматись контролюючий орган до звернення до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу направлення платнику податків податкового повідомлення-рішення (у випадку донарахування податкового зобов`язання контролюючим органом); узгодження суми податкового зобов`язання; направлення податкових вимог.

При цьому, момент узгодження суми податкового зобов`язання законодавець пов`язує або з подачею податкової декларації, або з отриманням платником податків податкового повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання, за винятком випадків оскарження такого податкового повідомлення-рішення.

Пункт 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України передбачає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як убачається з матеріалів справи, податковим органом, за результатми проведеної планової виїзної документальної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-сервісна фірма «Гідрогеосервіс», код за з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 було складено акт № 39/15-32-05-10/20992595 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ВСФ «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 років» від 24.09.2019 року на підстві якого були прийняті податкові повідомлення рішення від 29.10.2019 року:

1) № , яким ВСФ ТОВ «Гідрогеосервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 3474852,50 грн., у тому числі, за основним зобов`язанням 2779882 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 694970,50 грн.;

2) № , яким ВСФ ТОВ «Гідрогеосервіс» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по декларації № від 27.02.2019 року за 2018 рік на суму 1101607 грн.;

3) № , яким ВСФ ТОВ «Гідрогеосервіс» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість по декларації № від 17.03.2017 року за лютий 2017 року на суму 8113 грн., по декларації № від 20.02.2018 року за січень 2018 року на суму 82 грн., по декларації № від 19.04.2018 року за березень 2018 року на суму 14392 грн., по декларації № від 15.10.2018 року за березень 2018 року на суму 10760 грн.;

4) № про застосування до ВСФ ТОВ «Гідрогеосервіс» штрафу у розмірі 50% у сумі 1783324,48 грн. у зв`язку із встановленням відсутності складення та реєстрації податкових накладних з ПДВ на суму 3566648,95 грн.;

5) № , яким ВСФ ТОВ «Гідрогеосервіс» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 4402061,25 грн., у тому числі, за основним зобов`язанням 3521649 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 880412,25 грн.

На підставі прийнятих рішень податкового органу, у Товариства виникла податкова заборгованість.

Також, на підставі акту перевірки від 24.09.2019 року № 39/15-32-05-10/20992595 ГУ ДПС в Одеській області 28.10.2019 року прийняті податкові повідомлення-рішення № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем на суму 336320,18 грн. та за штрафними санкціями на суму 244818,84 грн., № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за основним платежем на суму 22981,88 грн. та за штрафними санкціями на суму 16729,29 грн., № про нарахування штрафної санкції у сумі 510 грн.

Податкові повідомлення рішення № , № та№ від 28.10.2019 року позивач оскаржив до суду (судова справа № 420/504/20).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року у справі № 420/504/20 позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28 жовтня 2019 року: № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 581139,02 грн.; № про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, в сумі 510 грн.; № б/н про збільшення Виробничо-сервісній фірмі «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю суми грошового зобов`язання з військового збору в розмірі 39711,17 грн.

Також, не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 29.10.2019р. №; №; №; №; № Товариство оскаржило їх в судовому порядку та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року по справі №420/3955/20, адміністративний позов Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді ТОВ ( про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Одеській області від 29.10.2019р. №; №; №; №; №.

Постановою Пятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог Виробничо-сервісної фірми "Гідрогеосервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 березня 2021 року по справі №420/3955/20:

- поновлено виробничо-сервісній фірмі «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю строк на касаційне оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №420/3955/20;

- у задоволенні клопотання виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про зупинення виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №420/3955/20 відмовлено;

- касаційне провадження за касаційною скаргою виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року у справі №420/3955/20 відкрито.

Постановою Верховного Суду від 07 вересня 2023 року касаційну скаргу ВСФ ТОВ «Гідрогеосервіс» задоволено, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року змінено, доповнивши мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року обставинами встановленими судом апеляційної інстанції, посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, та висновками суду апеляційної інстанції щодо оцінки таких обставин, які викладені у постанові суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 березня 2024 року по справі № 420/3955/20 касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2024 року у справі № 420/3955/20 - повернуто скаржнику.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Одеській області від 29.10.2019р. №; №; №; №; № скасовані та суми заборгованості за ними є не узгодженими.

Як убачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення податкового боргу з відповаідача, контролюючий орган звернувся 27.04.2021 року.

Відповідач у відзиві наполягав, що станом на дату звернення контролюючого органу до суду про стягнення податкового боргу, сума цього боргу не була узгодженою, оскільки ухвалою Верховного суду України від 05.03.2021 року було відкрито провадження у справі за касаційною скаргою Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 420/3955/20.

Представник позивача вважає, що станом на дату звернення до суду з позовом про стягнення, податковий борг відповідача вважається узгодженим, оскільки постанова Пятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 420/3955/20 наберає законої ситли з моменту її проголошення та ухвалою Верховного суду України від 29.04.2021 року по справі №420/3955/20 відмовлено у задоволенні клопотання Виробничо-сервісної фірми «Гідрогеосервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про зупинення виконання постанови Пятого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 420/3955/20.

Разом з тим, судом встановлено, що враховуючи наявність у платника податкового боргу, ГУ ДПС в Одеській області було сформовано в автоматичному режимі податкову вимогу від 21.01.2020 року №1345-51 Форма «Ю» та направлено її боржнику.

Податковий борг виник згідно донарахувань по акту перевірки з питань дотримання вимого податкового, валютного та іншого законодавства від 24.09.2019 року №39/15-3205-10/20925295.

Не погодившись із винесеною вимогою, ВСФ "ГІДРОГЕОСЕРВІС" у вигляді ТОВ звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №1345-51 від 31.01.2020 року.

В подальшому податкова вимога №1345-51 від 21.01.2020 року була відкликаною, через набрання законної сили постанови суду апеляційної інстанції 23.12.2020р. та у зв`язку з поновленням суми податкового боргу, в ІКП було сформовано нову податкову вимогу від 13.01.2021 року №2118-13 яку направлено рекомендованим листом на адресу позивача на підстві якої контролюючий орган звернувся з даним позовом про стягнення з Товариство податкової заборгованості та наукладення арешту на інші цінності ВСФ "ГІДРОГЕОСЕРВІС" у вигляді ТОВ.

Як вбачається з матеріалів справи податкова вимога від 13.01.2021 року №2118-13 була сформована на підставі податкових повідомлень-рішень від 29.10.2029 року №, №, № прийнятих на підставі акту перевірки з питань дотримання вимого податкового, валютного та іншого законодавства від 24.09.2019 року №39/15-3205- 10/20925295.

Тобто, податковий борг, який нарахував позивач Товаристу згідно податкової вимоги 2021 року, включає штрафні санкції з ПДВ в сумі 1783324,48 грн. за не реєстрацію у строки податкових накладних (ППР від 29.10.2019 року №).

Слід зазначити, що 23.05.2020 набули чинності положення Закону України від 16.01.2020 №466 "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві" (далі - Закон №466), яким доповнено підрозділ 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України пунктом 73.

Так, відповідно до змісту пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, штрафи за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу 11 пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень.

Штрафи, застосовані через відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за операціями, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, операціями, що оподатковуються податком на додану вартість за нульовою ставкою, операціями, що не передбачають надання податкової накладної отримувачу (покупцю), а також податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу нараховані платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, грошові зобов`язання за якими неузгоджені (відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено) станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", застосовуються в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Контролюючий орган за місцем реєстрації платника податку здійснює перерахунок суми штрафу і надсилає (вручає) такому платнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Отже, наведеними приписами закону, платники податків звільняються від надмірного тягаря відповідальності, встановленого раніше чинними нормами податкового законодавства, за наведених у пункті 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України умов.

Так, у рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України дійшов висновку, що надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Зворотна дія нормативно-правового акта у часі (ex post facto) - це дія нового нормативно - правового акта на факти та відносини, що мали місце до набуття ним чинності.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду, чинною і такою, що підлягає до застосування, є редакція пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, якою впроваджено ретроактивну (ретроспективну, тобто таку, яка передбачає, що дата вступу в силу та дата набрання чинності акта збігаються, однак він змінює на майбутнє правові наслідки діянь та подій, які мали місце до набрання ним чинності) дію закону у відповідних правовідносинах, а саме: щодо штрафів, нарахованих платникам податків протягом періоду з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року за наведених у цій же нормі умов.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що положеннями пункту 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, за загальним правилом, відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України узгодженими, у випадку звернення платника податків до суду, вважаться грошові зобов`язання з дня набрання рішенням законної сили.

В Законі №466 (пункт 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України) виділено окремі категорії грошових зобов`язань, які підлягають відкликанню, як неузгоджені, водночас запроваджено інший, відмінний від загального, підхід, за яким для цілей цієї норми під неузгодженими грошовими зобов`язаннями розуміються ті, по яких відповідні податкові повідомлення-рішення знаходяться в процедурі адміністративного або судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не сплачено станом на дату набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві".

Таким чином, для цілей, задекларованих цією нормою, зміст і обсяг поняття неузгодженості має спеціальне призначення і розкривається в дужках, при цьому воно не відсилає до пункту 56.18 статті 56 ПК України, а конкретизується і становить окремий, відмінний від загального визначення, зміст узгодженості грошових зобов`язань.

Отже, застосування загальної дефініції, визначеної пунктом 56.18 статті 56 ПК України, для реалізації права, визначеного пунктом 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, законодавцем не передбачено.

Законодавцем для цілей пункту 73 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" ПК України закріплено відмінне від загального (пункт 56.18 сатті 56 ПК України) розуміння неузгодженого грошового зобов`язання, а саме - для цілей цієї норми грошове зобов`язання є неузгодженим протягом всієї процедури судового оскарження (без обмеження в суді якої інстанції знаходиться спір) за умови, що грошове зобов`язання за ними не сплачено.

Період, за яким у платника податків є право на перегляд застосування штрафних санкцій, розпочинається з 01.01.2017 і закінчується 23.05.2020 (датою набрання чинності Законом №466).

Вказана норма поширюється на випадки, коли грошові зобов`язання неузгоджені станом на 23.05.2020

Аналогічні висновки викладено Верховним судом у постанові від 10.08.2020 у справі №640/6528/19.

Отже, суд погоджується з твердженням відповідача, що податковий борг в цілому автоматично сформований податковим органам вимогою 2118-13 від 13.01.2021 року є неузгодженим зобов`язанням, оскільки на час її формування та в подальшому звернення контролюючого органу до суду з позовом про стягнення, включав в себе також податкове повідомлення-рішення від 29.10.2019 року № (штрафні санкції), яке знаходилося на той час в процедурі судового оскарження, та нормами чинного законодавства встановлювалася процедура його оскарження без обмеження в суді якої інстанції знаходиться спір за умови, що грошове зобов`язання за ними не сплачено.

Крім того, ГУ ДПС в Одеській області не здійснило перерахунок розміру штрафу за вказаним податковим повідомленням-рішенням (порушено принцип юридичної визначеності та належного урядування), як цього вимагає закон.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що оскільки станом на 23.05.2020 справа №420/3955/20 (закрема щодо оскарження ППР 29.10.2019 року №) перебувала на розгляді в суді касаційної інстанції, то податкове зобов`язання в цій частині до 18.01.2024 (дата прийняття Постанови Пятим апеляційним адміністративним судом по справі №420/3955/20 за результатами нового перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2020 року) не було узгодженим, а тому не набуло статусу податкового боргу.

Окрім цього, як вже зазначалося судом вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.01.2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року змінено, доповнивши мотивувальну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року обставинами встановленими судом апеляційної інстанції, посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, та висновками суду апеляційної інстанції щодо оцінки таких обставин, які викладені у постанові суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року залишилося без змін.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Одеській області від 29.10.2019р. №; №; №, якими відповідачу визначена сума грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств та ПДВ скасовані.

Суд не примає до уваги посилання відповідача стосовно зарахуваня контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу Товариства по ПДВ, який підлягає стягненню з позивача відповідно до податкових повідомлень-рішень від 29.10.2019 року №, №, №, №, №, сплачені грошові зобов`язання за податковими деклараціями № від 19.01.2021 року на суму 192683 грн. (основний платіж) та № від 18.03.2021 року на суму 28779 грн. (основний платіж), оскільки питання щодо правомірності таких дій з боку контролюючого органу був предметом розгляду справи 420/14717/21.

Стосовно позовної вимоги щодо накладення арешту на конти та цінності відповідача, що знаходяться у банку.

Визначення адміністративного арешту як виняткового способу забезпечення виконання обов`язків платника податків, наведене в пункті 94.1 статті 94 ПК України, за своїм змістом однаково охоплює як арешт коштів, так і арешт іншого майна.

Згідно з пунктом 94.4 статті 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Відтак, арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України.

Згідно із пунктом 94.2 статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Водночас ПК України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Наведена законодавча норма встановлює одночасно як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В свою чергу, відсутність умов для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 94.2 статті 94 ПК України, за наявності умов, встановлених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, не може бути підставою для відмови у застосуванні арешту коштів на рахунках платника податків, оскільки норма підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання.

Норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Положення пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України регулює інше коло суспільних відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації - за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.

Таким чином, законодавець передбачив два види арешту майна в залежності від підстав та порядку його застосування: адміністративний арешт майна, в тому числі грошових коштів на банківському рахунку, як спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом, який в залежності від виду майна застосовується за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу або судовим рішенням; арешт коштів та інших цінностей платника податків, що знаходяться у банку, який застосовується за рішенням суду як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, підставою для застосування якого є відсутність або недостатність у платника податків майна для погашення податкового боргу.

Разом з тим, сума коштів, на яку накладається арешт, не повинна перевищувати суму податкового боргу, право на стягнення якої наявне в органу державної податкової служби на момент прийняття судом рішення про застосування адміністративного арешту. Тобто, арешт може стосуватися лише тих коштів, які є необхідними для виконання певних зобов`язань платника податків, зокрема, щодо погашення податкового боргу.

Наведена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 826/8691/16, від 06.06.2023 у справі №360/4856/20, від 18.10.2022 у справі №380/9147/21.

Предметом доказування у справі щодо накладення арешту на кошти і інші цінності, серед іншого, є наявність податкового боргу у платника податку, його розмір, структура, період, за який виникла заборгованість тощо.

Оскільки судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення податкового боргу за податковою вимогою форми «Ю» від 13.01.2021 року №2118-13 у сумі 12380491, 68 грн., підстав для задоволення вимоги позивача про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться у банках відсутні.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимоги контролюючого органу повністю.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС в Одеській області до виробничо-сервісної фірми «Гідросервіс» в вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення податкового боргу та накладення арешту відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Головне управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166, 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5).

Відповідач: виробничо-сервісної фірми «Гідросервіс» в вигляді товариства з обмеженою відповідальністю(, адреса: 65069, м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 45, кв. 2).

Суддя П.П.Марин

.