Справа № 320/40051/23
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

16 липня 2025 року Справа 320/40051/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Войтович І. І. отримавши та розглянувши заяву адвоката Павличенка Сергія Сергійовича про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КУРДОНЕР" до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВ «КУРДОНЕР» з позовом до Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерства культури та стратегічних комунікацій України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 06.07.2023 № 34.

- визнати будинок по АДРЕСА_2 таким, що не підлягає занесенню до державного реєстру нерухомих пам?яток за категорією місцевого значення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 суд перейшов до розгляду адміністративної справи №320/40051/23 за правилами загального позовного провадження.

09.07.2025 відділом діловодства суду зареєстровано заяву про забезпечення позову у якій представник позивача просить суд:

- вжити заходи забезпечення позову ТОВ «КУРДОНЕР», а саме заборонити Міністерству культури та стратегічних комунікацій України приймати рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення стосовно будинку по АДРЕСА_1 , до набрання рішенням у справі № 320/40051/23 законної сили.

Суд зазначає, що процесуальні рішення у справі прийняті та вирішені з урахуванням перебування судді на лікарняному з 08.07.2025 по 11.07.2025.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача вказує на те, що 06.07.2023 Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято наказ №34 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Переліку культурної спадщини м. Києва», згідно якого будинок, власником якого є заявник, занесено до Переліку культурної спадщини м. Києва як пам`ятку архітектури, дію якого зупинено ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 у справі №320/131/23. Однак, позивач вказує, що в супереч ухвалі суду Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України подання разом з розробленою обліковую документацією на будинок для вирішення питання щодо занесення будинку до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, що на думку позивача свідчить про свідоме ігнорування з боку відповідача вимог відповідного судового рішення, та вказує на те, що невжиття забезпечення позову в частині заборони Міністерству культури та стратегічних комунікацій України приймати рішення про занесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення стосовно будинку по АДРЕСА_1 фактично дасть змогу на підставі спірного Наказу, який є очевидно протиправним, прийняти наступний протиправний нормативно-правовий акт, а отже продовжити протиправну поведінку суб`єктів владних повноважень щодо майбутнього позивача.

Представник позивача вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або може зробити його взагалі непотрібним, оскільки за час судового процесу Будинок буде занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України на підставі звернення іншого ініціатора, що призведе до повторного звернення ТОВ «КУРДОНЕР» до суду за захистом свої прав. Тобто, у разі незабезпечення позову в цій частині ефективний захист, поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду буде неможливий.

Згідно ч. 1 ст. 153 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За правилами частини 1 статті 154 КАС України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову, зокрема й шляхом зупинення дії індивідуального акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову суд повинен досліджувати достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе заявник їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Також суд має вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

З системного аналізу наведених вище процесуальних норм слідує, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною 2 статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, заявник повинен надати суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Правова позиція щодо необхідності подання відповідних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 640/19275/18, від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21.

Проте всупереч наведеному заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову, які він просить застосувати у поданій заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Дослідивши аргументи позивача наведені у заяві про забезпечення позову, суд вказує, що зміст заяви про забезпечення адміністративного позову не дозволяє дійти переконливого висновку про існування обставин, які згідно положень ст. 150 КАС України є підставою для забезпечення позову, оскільки заявником не наведено жодних належних та достатніх доводів в підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому, суд наголошує, що доводи заявника щодо можливого невиконання ухвали Київського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 у справі №320/131/23 Департаментом охорони культурної спадщини виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації) не можуть вважатися належною підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, зазначені обставини не мають безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку з поведінкою чи діями Міністерства культури та стратегічних комунікацій України.

У той же час, встановлення обставин неналежного виконання ухвали про забезпечення позову може бути предметом окремого процесуального реагування в межах компетенції адміністративного суду, шляхом застосування процесуальних інститутів відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, на переконання суду забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях можливого утруднення виконання рішення в разі задоволення позовних вимог, а відтак, твердження про те, що занесення об`єкта нерухомості до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у майбутньому може створити складнощі для повного відновлення прав позивача, є абстрактними і не мають достатньої фактичної основи. Слід наголосити, що вжиття заходів забезпечення позову вимагає не лише існування ризику, а й належного підтвердження його реальності.

Суд також наголошує, що основною метою інституту забезпечення позову є недопущення істотного ускладнення або неможливості виконання судового рішення в разі задоволення позову, проте реалізація цієї мети повинна здійснюватися з дотриманням принципів пропорційності та обґрунтованості. Вжиття заходів забезпечення не може ґрунтуватися на недоведених припущеннях, оскільки це призводить до необґрунтованого втручання у публічно-правові відносини суб`єктів, що діють у межах своїх повноважень.

Отже, за відсутності конкретних, належним чином підтверджених доказів, які б свідчили про безпосередню загрозу невиконання рішення суду або істотне утруднення такого виконання з боку відповідачів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на вищевикладене, оцінивши доводи заявника щодо необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність, на даний час, визначених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, а тому відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову .

Керуючись статтями 150, 151, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. У задоволенні заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, - відмовити.

2. Копію ухвали надіслати (видати) особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Войтович І. І.