Справа № 320/25911/24
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року справа №320/25911/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (), що полягають у відмові здійснити з 01 січня 2022 року перерахунок та виплату мені - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як учаснику бойових дій - антитерористичної операції (з 29.04.2016), основної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, перерахованої на виконання рішення суду від 28.11.2023 у справі №640/27/23 на підставі оновленої довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.07.2022 №11/18172 про розмір грошового забезпечення з 01.01.2022, без обмеження максимальним розміром, - протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві () вчинити певні дії:

- здійснити з 01 січня 2022 року перерахунок і виплату мені - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як учаснику бойових дій - антитерористичної операції ( з 29.04.2016), основної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, перерахованої на виконання рішення суду від 28.11.2023 у справі N? 640/27/23 на підставі оновленої довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.07.2022 №11/18172 про розмір грошового забезпечення з 01.01.2022, без обмеження максимального розміру, зберігши відсоткове значення пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення, що встановлене в рішенні суду від 28.11.2023 року у справі №640/27/23, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- здійснити обрахунок і виплату мені - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) доплати різниці основної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, перерахованої на виконання рішення суду у цій справі (без обмеження максимального розміру), за період з 01.01.2022 року до моменту (дати) виплати перерахованої пенсії без обмеження максимального розміру;

- враховуючи статтю 78 (Підстави звільнення від доказування) Кодексу адміністративного судочинства України, Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 (щодо максимального розміру пенсії) та Рішення Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-p(II)/2022 (щодо соціальних гарантій для захисників і захисниць України), що набрало законної сили 12.04.2023, які мають безстроковий характер, рішення Окружного адміністративного суду в м. Києві від 29.04.2021 у справі №640/17090/20, що набрало законної сили 06.09.2021, наявні індивідуально-правові статуси - ветеран військової служби і учасник бойових дій - антитерористичної операції, які носять пожиттєвий характер, виплачувати мені - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основну пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII без обмеження максимального розміру в подальшому - в разі проведення її перерахунків (у зв`язку із зміною посадового окладу, розмірів прожиткового мінімуму, мінімальної заробітної плати, встановлення нових підвищень, проведення індексації пенсії тощо);

- враховуючи статтю 78 (Підстави звільнення від доказування) Кодексу адміністративного судочинства України, рішення Верховного Суду від 04.02.2019 у [зразковій] справі №Пз/9901/58/18 (№240/5401/18) (щодо відсоткового значення пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення), яке носить безстроковий характер, рішення Окружного адміністративного суду в м.Києві від 29.04.2021 у справі №640/17090/20, що набрало законної сили 06.09.2021, рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі №640/27/23, що набрало законної сили 29.12.2023, наявні індивідуально-правові статуси - ветеран військової служби і учасник бойових дій - антитерористичної операції, які носять пожиттєвий характер, перераховувати і виплачувати мені - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) основну пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII виходячи з відсоткового значення пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення в подальшому - в разі проведення її перерахунків (у зв`язку із зміною посадового окладу, прожиткового мінімуму, мінімальної заробітної плати, встановлення нових підвищень, проведення індексації пенсії тощо).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що він є пенсіонером, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Позивач вказує, що на виконання рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії, однак виплату пенсії обмежено максимальним розміром.

На думку позивача, така позиція органу Пенсійного фонду України є протиправною та порушує його право на перерахунок пенсії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону №2262 та є учасником бойових дій, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_2 .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі №640/27/23 адміністративний позов задоволено частково, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити перерахунок та виплату з 01.01.2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) раніше призначеної (перерахованої) основної пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII на підставі оновленої довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.07.2022 № 11/18172 про розмір грошового забезпечення з 01.01.2022 як додаткового документу, що дає право на перерахунок (підвищення) основного розміру пенсії (із врахуванням: посадового окладу (ПО) - в розмірі 57 960,00 грн, окладу за військовим званням «полковник» - в розмірі 1 480,00 грн, надбавки за вислугу років, 50% від ПО - в розмірі 28 980,00 грн, надбавки за інтенсивність служби, 1% від ПО - в розмірі 579,60 грн, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, 20% від ПО - в розмірі 11 592,00 грн, премії, 1% від ПО - в розмірі 579,60 грн, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.

Судом встановлено, що на виконання даного рішення відповідачем було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2022 на підставі нової довідки, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, а також відповідачем нараховано позивачу надбавку як учасника бойових дій. При цьому, фактичну виплату пенсії обмежено максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до преамбули Закону №2262 цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08.07.2011 № 3668-VІ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (далі - Закон № 3668-VІ), який набрав законної сили 01.10.2011.

Відповідно до положень статті 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас Законом №3668-VI внесено зміни у статтю 43 Закону №2262, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.

Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року, з урахуванням положень рішення КСУ № 7-рп/2016, у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 14 травня 2019 року у справі № 591/2109/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 522/3271/17, від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/22798/17, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17 та від 17 травня 2021 року у справі № 343/870/17.

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у статтю 43 Закону № 2262, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.

Тобто, положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262 та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон № 2262), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262.

При цьому положення статті 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії осіб, пенсія яким призначена відповідно до Закону №2262.

Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин наявна колізія між Законом №2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 та Законом № 3668-VI- у частині обмеження максимальним розміром пенсії особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262.

Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначена пенсія відповідно до Закону №2262, у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Водночас положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.

З огляду на вищевказане, суд у цій справі дійшов висновку, що обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом №2262, є протиправним.

Відповідно до статті 15 Закону №2262-ХІІ особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII, пенсії за вислугу років підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Підвищення до пенсії передбачені Законом України від 22.10.1993 №3551 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлюються виключно за наявності відповідного посвідчення, зокрема посвідчення учасника бойових дій.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються - військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані, добровольці Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, особи начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, особи, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як зазначалось судом раніше, відповідачем було нараховано позивачу надбавку як учаснику бойових дій, при цьому, фактичну виплату пенсії обмежено максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи безпідставність застосування до пенсії позивача обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, відповідна надбавка як учаснику бойових дій підлягає виплаті.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.01.2022 без обмеження її максимальним розміром з урахуванням надбавок учасника бойових дій на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.07.2022 №11/18172, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії "з основним розміром 90% грошового забезпечення, що встановлене в рішенні суду від 28.11.2023 року у справі №640/27/23", суд зазначає що оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а в матеріалах справи відсутні докази існування спору з відповідачем в цій частині, то у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Аналогічний правовий висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі №560/2120/20, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.01.2021.

Щодо позовних вимог про здійснення обрахунку і виплати різниці основної пенсії позивача перерахованої на виконання рішення суду у цій справі без обмеження максимального розміру до моменту виплати, суд вважає їх передчасними, оскільки станом на день ухвалення цього рішення по суті відповідачем не проведено перерахунок пенсії, відповідно, не визначено різниці між нарахованою та фактично виплаченою сумою та, в свою чергу, не здійснено жодних виплат, а тому підстав вважати, що відповідач не виплатить вказану суму разово та однією сумою на теперішній час не має.

Водночас, позовни вимоги в частині зобов`язання відповідача виплачувати в подальшому позивачу пенсію без обмеження її максимального розміру та виходячи відсоткового значення пенсії в розмірі 90% грошового забезпечення задоволенню не підлягає, оскільки положеннями Кодексу адміністративного судочинства України не передбачено захист прав та охоронюваних законом інтересів на майбутнє, тобто прав та інтересів порушення яких наразі не відбулось.

Таким чином, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті без обмеження максимального розміру пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2022 на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.07.2022 №11/18172.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження максимального розміру на підставі довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України від 07.07.2022 №11/18172, з урахування раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2022.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.