Справа № 360/2465/21
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року № 360/2465/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку загального позовного провадження у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора та Луганської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2) та Луганської обласної прокуратури (далі - відповідач 3), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження від 08 квітня 2021 року №70 дп-21 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Луганської обласної прокуратури №554 к від 21 квітня 2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області або на рівнозначній посаді з 23 квітня 2021 року, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;

- стягнути з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2021 року по день фактичного поновлення на посаді, виходячи із середньоденного розміру заробітної плати у розмірі 3 713,13 грн;

- стягнути з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заборгованість з нарахованих, однак не сплачених йому при звільненні грошових виплат, на загальну суму 22 442,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час розгляду дисциплінарної скарги стосовно прокурора ОСОБА_1 кадровою комісією було допущено суттєві порушення Порядку, затвердженого наказом Генерального прокурора №266 від 04.11.2019, зокрема - права на захист: засідання 08.04.2021 р. проведено за відсутності позивача та його представника, які завчасно повідомили про об`єктивні причини неявки та подали клопотання про перенесення. Крім того, на момент розгляду скарги дія норм Закону України «Про прокуратуру» щодо дисциплінарної відповідальності була призупинена, а сам Порядок є підзаконним актом, що не може бути правовою підставою для притягнення до відповідальності. Висновок комісії про наявність дисциплінарного проступку не ґрунтується на належних доказах, суперечить матеріалам службової перевірки, містить внутрішні протиріччя та не враховує призначені фоноскопічну й лінгвістичну експертизи. Висновки про втрату довіри до прокурора або підрив авторитету органів прокуратури є голослівними, не підтверджені жодними фактичними даними, а застосування найсуворішого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не було обґрунтовано неможливістю застосування більш м`яких заходів. Крім того, наказ про звільнення №554к видано 21.04.2021 р., до спливу місячного строку, передбаченого ст. 50 Закону України «Про прокуратуру» для оскарження рішення комісії, що свідчить про його незаконність. Сам наказ не містить чіткої мотивації, що ставить позивача в стан правової невизначеності, а Луганська обласна прокуратура не здійснила розрахунок з ним при звільненні, залишивши борг у розмірі 22 442,18 грн. Виходячи з середньоденного заробітку у 3 713,13 грн, позивач також має право на стягнення суми за час вимушеного прогулу з 23.04.2021 р. до дня фактичного поновлення. Просить суд скасувати рішення №70 дп-21 та наказ №554к, поновити його на посаді, зарахувати час вимушеного прогулу до стажу служби, стягнути середній заробіток за весь період вимушеного прогулу та боргу зі звільнення.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21.03.2025 адміністративну справу №360/2465/21 передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду за підсуднісю.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Парненко В.С.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено адміністративну справу №360/2465/21 до судового розгляду по суті.

Відповідно до абзацу 2 частини 14 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України у разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Суд дійшов висновку про розгляд справи по суті з початку та відсутності підстав для повторного проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 - прийнято адміністративну справу №360/2465/21 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С, вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 заяву представника Луганської обласної прокуратури про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, - задоволено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 заяву представника Луганської обласної прокуратури про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, - задоволено, а також заяву представника позивача, адвоката Шурхно Андрія Анатолійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, - задоволено.

Чергове судове засідання було призначено на 04.06.2025 о 12:00 год.

04.06.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про здійснення подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження. Позовні вимоги підтримав.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач 3 не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки звільнення прокурора ОСОБА_1 відбулося на законних підставах, у межах повноважень і відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про прокуратуру», який передбачає можливість застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення незалежно від стадії оскарження відповідного рішення, що підтверджується правовими висновками Верховного Суду (справи № 26/16328/17, № 260/636/19). Позивач помилково ототожнює поняття «звільнення» та «припинення повноважень», які регулюються різними нормами Закону. Звільнення здійснено наказом № 554к від 21.04.2021, і відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі поновлення працівника він має бути повернений саме на попередню, а не на іншу посаду. Підстав для поновлення на посаді прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області або на рівнозначній посаді - немає. Розрахунок при звільненні здійснено у повному обсязі 23.04.2021, виплачено всі належні суми: посадовий оклад, надбавки, компенсацію за невикористані відпустки, а також оплату перших 5 днів тимчасової непрацездатності. Виплата лікарняних за дні з 6-го дня непрацездатності не входить до обов`язків прокуратури та здійснюється Фондом соціального страхування. Прокуратура передала необхідні документи до Фонду в установленому порядку, і частину суми Фонд виплатив напряму позивачу, решта залишалася невиплаченою станом на 07.06.2021 з причин, що не залежать від прокуратури. Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення позову відсутні, наказ видано відповідно до вимог Конституції та законів України, а права позивача порушені не були.

В матеріалах справи наявна відповідь на відзив відповідача 3, згідно з яким позивач зазначив, що не погоджується з доводами Луганської обласної прокуратури та підтримує свою правову позицію.

Також в матеріалах справи наявний відзив відповідача 2, відповідно до якого останній повідомляє суд, що згідно із Законами України № 1697-VII та № 113-IX юрисдикційним органом, уповноваженим на притягнення прокурорів до дисциплінарної відповідальності, є кадрова комісія, яка рішенням від 08.04.2021 № 70дп-21 притягнула ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури. Комісією встановлено, що ОСОБА_1 разом із прокурором Морозовим Б.В. у позапроцесуальний спосіб спілкувались із підозрюваним ОСОБА_2 щодо перспектив розслідування кримінального провадження, а також просили заправити автомобіль, що є порушенням вимог Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу професійної етики прокурора. Доказами грубого дисциплінарного проступку слугували матеріали службового розслідування, пояснення учасників та стенограма аудіозапису. Комісія визнала порушення несумісним із подальшим перебуванням на посаді прокурора. Рішення № 70дп-21 є законним, мотивованим і прийнятим у межах повноважень, тому вимоги ОСОБА_1 про його скасування, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку як похідні - безпідставні і не підлягають задоволенню.

Крім того, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву відповідача 1, згідно з яким останній повідомляє суд, що 11.01.2021 до кадрової комісії надійшла дисциплінарна скарга керівника Луганської обласної прокуратури щодо дій прокурорів Морозова Б.В. та ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої 15.01.2021 відкрито дисциплінарне провадження, а 08.04.2021 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Провадження проведено відповідно до Закону № 1697-VII, Закону № 113-IX та Порядку № 266. ОСОБА_1 належним чином повідомляли про засідання комісії (зокрема через сайт ОГП та електронну пошту), однак він і його адвокат неодноразово не з`являлись, посилаючись на лікування та карантин, і надсилали клопотання про відкладення. Комісія розглянула справу без їх участі, як це передбачено п. 10 розд. III Порядку, з оголошенням письмових пояснень. Перевіркою встановлено, що у серпні 2020 року в м. Щастя ОСОБА_1 позапроцесуально обговорював із підозрюваним стан розслідування та прийняв 500 грн на пальне, чим порушив Закон України «Про прокуратуру» та Кодекс етики. Цей факт підтверджено службовим розслідуванням, поясненнями учасників, аудіозаписом та листом Генінспекції . Такі дії підривають авторитет прокуратури та несумісні з перебуванням на посаді. Висновки комісії є обґрунтованими, а доводи позову - суб`єктивними та не спростовують встановлених фактів, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11 січня 2021 року до кадрової комісії надійшла дисциплінарна скарга керівника Луганської обласної прокуратури Прибіги М.С. щодо можливого вчинення дисциплінарного проступку прокурорами Луганської області Морозовим Б.В. та ОСОБА_1 .

У ході перевірки скарги встановлено, що у серпні 2020 року в місті Щастя Новоайдарського району Луганської області прокурори Морозов Б.В. та ОСОБА_1 , перебуваючи у статусі процесуальних керівників у кримінальному провадженні № 0000267, за власною ініціативою, без наміру проведення слідчих дій, зустрілись із громадянином ОСОБА_2 .

Під час розмови з останнім вони натякнули на можливість надання їм допомоги, після чого отримали від нього грошові кошти у сумі 500 грн для придбання пального до службового автомобіля.

Службове розслідування, проведене Луганською обласною прокуратурою, підтвердило викладені обставини. Було встановлено, що у діях зазначених прокурорів вбачаються порушення вимог пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону України «Про прокуратуру», а також статей 4, 19 і 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.

Як убачається з листа Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора від 25 листопада 2020 року, на «електронну пошту довіри» Офісу надійшло звернення від ОСОБА_2 , у якому він повідомив про можливі неправомірні дії прокурорів Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області.

У зверненні заявник зазначив, що в січні 2020 року він придбав занедбане приміщення в місті Щастя Луганської області й розпочав його реконструкцію під автомайстерню. Після початку будівельних робіт йому стало відомо про порушення стосовно нього кримінального провадження за заявою архітектора Новоайдарської РДА Козака Л.І . У рамках досудового розслідування його кілька разів викликали для надання пояснень і документів.

У червні 2020 року з ОСОБА_2 телефоном зв`язався слідчий, який повідомив про бажання прокурора зустрітися з ним.

Згодом із номера НОМЕР_1 зателефонував чоловік, який представився як прокурор Морозов Б.В. і повідомив про намір приїхати.

Того ж дня до приміщення, що перебувало у власності ОСОБА_2 , прибули прокурори Морозов Б.В. та ОСОБА_1 . Під час огляду приміщення вони заявили, що є процесуальними керівниками у кримінальному провадженні щодо заявника.

У подальшому, за словами ОСОБА_2 , після того як він повідомив про намір звернутися до адвоката, прокурори відмовляли його від цього, заявляючи, що кримінальне провадження можна буде закрити, і наразі вони не мають до нього претензій.

При цьому прокурори наполягали на підтриманні з ними «дружніх стосунків» та наданні їм посильної допомоги. Наприкінці зустрічі вони звернулися з проханням надати їм кошти для заправки автомобіля, після чого отримали від заявника 500 грн. Зазначену розмову ОСОБА_2 зафіксував на диктофон, а запис долучив до заяви.

На підставі аудіозапису було виготовлено стенограму, яка підтверджує обговорення питань, пов`язаних із дозвільною документацією на будівництво та станом розслідування кримінального провадження. У межах службового розслідування ОСОБА_1 підтвердив схожість голосу на записі з власним, однак зазначив, що зміст вислову «ми відкриті до діалогу» слід розуміти як відкритість до відповідей на запитання, які можуть виникнути у ОСОБА_2 .

У додаткових поясненнях від 05.04.2021 ОСОБА_1 заперечив достовірність аудіозапису, вказавши, що голос на ньому не є його, а сам запис є недопустимим доказом. У зв`язку з цим адвокатом було подано заяви на проведення фоноскопічної та лінгвістичної експертиз аудіозапису.

Згідно з висновком кадрової комісії, дії прокурора ОСОБА_1 , що полягали в позапроцесуальному обговоренні з ОСОБА_2 обставин досудового розслідування та у проханні про надання коштів на заправку автомобіля ВАЗ 2109, який використовувався у службових цілях, є такими, що порушують вимоги чинного законодавства та професійної етики прокурора.

Відповідно до рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження від 08 квітня 2021 року № 170 дп-21, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Копію зазначеного рішення було направлено керівнику Луганської обласної прокуратури для його виконання. На підставі цього рішення наказом керівника Луганської обласної прокуратури М. Прибіги від 21 квітня 2021 року № 554-к позивача - прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_1 - було звільнено з посади.

Позивач вважає рішення Кадрової комісії від 08 квітня 2021 року № 170 дп-21 та відповідний наказ керівника Луганської обласної прокуратури від 21 квітня 2021 року № 554-к необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, з урахуванням дії норми закону у часі, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин (надалі Закон №1697-VII).

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена п. 1 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII, прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав:

1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення;

3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування;

5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики;

7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку;

8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення;

9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

При цьому, дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку (ч. 1 ст. 45 Закону №1697-VII).

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора (ч. 2 ст. 45 Закону №1697-VII).

На прокурора можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: 1) догана; 2) заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); 3) звільнення з посади в органах прокуратури (ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII).

У зв`язку із набранням чинності (з 25 вересня 2019 року) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX до 01.09.2021 зупинено дію положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014, що регламентували роботу КДКП. Крім того, її голова та члени вважаються звільненими з посади, а їх повноваження - достроково припиненими (підпункт 2 пункту 21 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення»).

Відповідно до пп. 7 п. 22 розд. ІІ Закону №113-IX тимчасово, до 01.09.2021, в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, у тому числі розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Згідно з п. 4 розд. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX та наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 №351 з 02.01.2020 розпочав роботу Офіс Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 №9 (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора від 06.03.2020 №135, від 07.04.2020 №175, від 17.07.2020 №325, від 18.08.2020 №384, від 23.10.2020 №495, від 03.03.2021 №55) створено кадрову комісію з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів та затверджено її склад.

Відповідно до пп. 8 п. 22 розд. ІІ Закону №113-IX Генеральний прокурор визначає:

- перелік, склад і порядок роботи кадрових комісій Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур;

- порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та процедуру здійснення дисциплінарного провадження;

-порядок прийняття кадровою комісією рішення за результатами дисциплінарного провадження і за наявності підстав, передбачених Законом України «Про прокуратуру», про накладення на прокурора Офісу Генерального прокурора, обласної та окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора.

На виконання зазначених приписів Закону наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266 затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження (надалі - Порядок №266 у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з п. 4 розділу І Порядку №266, органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних) прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

Дисциплінарне провадження передбачає: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення (п. 6 розділу І Порядку №266).

Після відкриття дисциплінарного провадження член кадрової комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена кадрової комісії за результатами перевірки (п. 16 розділу І Порядку №266).

Приписами п.п. 1-3 розділу ІІІ Порядку №266 визначено, що під час здійснення перевірки дисциплінарної скарги член кадрової комісії має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об`єднань необхідну для проведення перевірки інформацію.

Проведення перевірки дисциплінарної скарги та відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги. В разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений рішенням кадрової комісії не більш ніж на місяць.

За результатами перевірки член кадрової комісії готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член кадрової комісії встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена кадрової комісії щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що процедура розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку включає у себе наступні етапи: (1) відкриття дисциплінарного провадження; (2) проведення перевірки дисциплінарної скарги; (3) розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення. При цьому, кожен з вказаних етапів завершується шляхом прийняття відповідного рішення (у тому числі проміжного): (1) рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову у його відкритті; (2) висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; (3) рішення про накладення дисциплінарного стягнення/ або про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора/ або про закриття дисциплінарного провадження.

Відтак, етап перевірки дисциплінарної скарги завершується складанням членом Кадрової комісії відповідного висновку.

Викладене спростовує доводи позивача про те, що сам Порядок №266 не може бути правовою підставою для притягнення до відповідальності.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження від 08 квітня 2021 року № 170 дп-21, позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури.

Копію зазначеного рішення було направлено керівнику Луганської обласної прокуратури для його виконання. На підставі цього рішення наказом керівника Луганської обласної прокуратури М. Прибіги від 21 квітня 2021 року № 554-к позивача - прокурора Новоайдарського відділу Сєвєродонецької місцевої прокуратури Луганської області ОСОБА_1 - було звільнено з посади.

У свою чергу, розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засіданні кадрової комісії. На засідання запрошуються особа, яка подала дисциплінарну скаргу, прокурор, стосовно якого відкрито дисциплінарне провадження, їхні представники, а в разі необхідності також інші особи (п. 6 розділу ІІІ Порядку №266).

Розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні кадрової комісії заслуховуються пояснення члена кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги, особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та/або її представника, прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника, а також інших осіб у разі необхідності. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право відмовитися від надання пояснень стосовно себе, ставити питання учасникам дисциплінарного провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена кадрової комісії подавати заяву про його відвід. Відмова прокурора, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, від надання стосовно себе пояснень не означає визнання відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку (п. 11 розділу ІІІ Порядку №266).

Після розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, за результатами дисциплінарного провадження кадрова комісія приймає одне з таких рішень: про накладення дисциплінарного стягнення; про неможливість подальшого перебування особи на посаді прокурора; про закриття дисциплінарного провадження (п. 15 розділу ІІІ Порядку №266).

Рішення кадрової комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюються її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член кадрової комісії має право голосувати за чи проти рішення кадрової комісії. У разі рівного розподілу голосів приймається рішення, за яке проголосував голова кадрової комісії (п. 16 розділу ІІІ Порядку №266).

Член кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги та готував висновок про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, не має права брати участі у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду зазначеного висновку та бути присутнім під час проведення такого голосування (п. 18 розділу ІІІ Порядку №266).

Згідно з п. 19 розділу ІІІ Порядку №266, при прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення, а також інші обставини, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до положень статей 16, 43, 45, 49 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, дисциплінарна відповідальність прокурора можлива лише за наявності визначених законом підстав, з дотриманням процедури, встановленої законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ухвалене Кадровою комісією з дотриманням процедури, визначеної зазначеним Порядком.

Зокрема, дисциплінарне провадження було відкрито на підставі письмової скарги, поданої керівником Луганської обласної прокуратури. В межах провадження уповноваженим членом Кадрової комісії здійснено перевірку, оформлену відповідним висновком про наявність дисциплінарного проступку з обґрунтуванням характеру проступку, наслідків та обставин, що мають значення для прийняття рішення, що відповідає вимогам п. 16 розд. І Порядку №266. Зазначений висновок було розглянуто на засіданні Кадрової комісії у складі, що не включав особу, яка здійснювала перевірку (відповідно до п. 18 розд. III Порядку №266).

Рішення було ухвалене більшістю голосів присутніх членів комісії, що також відповідає п. 16 розд. III зазначеного Порядку. Позивача було завчасно повідомлено про дату та час засідання Кадрової комісії, однак він не з`явився. Відповідно до п. 10 розд. III Порядку №266, неявка прокурора на засідання не зупиняє дисциплінарного провадження.

Щодо змісту дисциплінарного проступку, суд зазначає, що у провадженні Кадрової комісії були надані докази, які свідчать про позапроцесуальне спілкування прокурора Скрипника О.П. з ОСОБА_2 - особою, яка була стороною у кримінальному провадженні, де позивач виконував функції процесуального керівника. Згідно з матеріалами перевірки, у серпні 2020 року в м. Щастя прокурори ОСОБА_1 та Морозов Б.В. ініціювали зустріч із ОСОБА_2 , під час якої обговорювали стан розслідування, можливість його закриття, та у завуальованій формі натякали на можливість «підтримки», після чого отримали грошові кошти у сумі 500 грн на нібито пальне.

Суд зазначає, що навіть якщо не брати до уваги аудіозапис, наданий заявником, сам факт неформального контакту з особою, інтереси якої охоплюються кримінальним провадженням, прийняття грошових коштів та обговорення процесуальних перспектив - є поведінкою, що прямо суперечить принципам доброчесності, неупередженості, об`єктивності, визначеним як статтею 19 Закону №1697-VII, так і статтями 19, 21 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів. Такі дії підпадають під ознаки дисциплінарного проступку, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 43 Закону №1697-VII - вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності та незалежності.

На думку суду, пояснення самого позивача є суперечливими та не переконливими. Зокрема, на початковому етапі він визнав, що голос на аудіозаписі схожий на його, проте пізніше заперечив це. Подання клопотань про проведення фоноскопічної або лінгвістичної експертизи залишилось лише в загальних посиланнях, без подальшого документального підтвердження в матеріалах дисциплінарного провадження. Така поведінка не може бути розцінена як належне заперечення допустимості доказів.

Натомість пояснення, подані позивачем, зводяться переважно до формального заперечення автентичності доказів без спростування фактів зустрічі, спілкування, прийняття коштів чи обговорення предмету кримінального провадження.

Щодо обраного виду дисциплінарного стягнення, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII звільнення з посади в органах прокуратури є допустимим заходом дисциплінарної відповідальності. При ухваленні такого рішення кадрова комісія зобов`язана оцінити характер проступку, його наслідки, ступінь вини особи, а також інші обставини, що мають значення (п. 19 розд. III Порядку №266). З огляду на доведеність факту позапроцесуального впливу на особу, втягнуту у кримінальне провадження, та прийняття від неї коштів, комісія дійшла обґрунтованого висновку про несумісність подальшого перебування особи на посаді прокурора. Таке рішення є пропорційним у контексті обставин справи й не суперечить вимогам закону.

Стосовно посилань позивача на неможливість його звільнення до набрання чинності рішенням кадрової комісії про його притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає, що позивач помилково ототожнює термін «звільнення» та «припинення повноважень», адже вони мають різне смислове навантаження та регулюються різними нормами Закону №1697-VII.

Зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону №1697-VII передбачено, що на прокурора може бути накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, і таке звільнення не є тотожним терміну «припинення повноважень», передбаченому ст. 61 цього Закону.

Закон №1697-VII не містить норм, які б забороняли застосовувати дисциплінарну відповідальність у виді звільнення під час оскарження рішення кадрової комісії.

За таких обставин, враховуючи висновки Верховного Суду в постановах від 28.01.2021 у справі №260/636/19, від 23.07.2019 у справі 26/16328/17, винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення до часу завершення процедури оскарження рішення кадрової комісії не суперечить та не порушує норми Закону №1697-VII.

Також суд зазначає, що Верховний Суд у пункті 59 рішення від 23 липня 2020 року по справі №9901/997/18 відзначив, що для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та/або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики, КДКП має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання працівника прокуратури, зашкодила його репутації та авторитету прокуратури, викликала негативний громадський резонанс. При цьому, обов`язкова наявність судового рішення, яким би прокурора було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, склад якого передбачає відповідні діяння, не є умовою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

За практикою Європейського суду з прав людини не вважається порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися в контексті правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

При розгляді даної адміністративної справи встановлено, що при винесенні оскаржуваного рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури, кадрова комісія виходила з наявних матеріалів, які у сукупності свідчили на користь висновку про обґрунтованість застосування до позивача найсуворішого виду відповідальності згідно із Законом України «Про прокуратуру».

Суд звертає увагу, що за приписами пункту 11 Порядку №266 розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності.

На засіданні кадрової комісії заслуховуються пояснення члена кадрової комісії, який проводив перевірку дисциплінарної скарги, особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та/або її представника, прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника, а також інших осіб у разі необхідності. Прокурор, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представник мають право відмовитися від надання пояснень стосовно себе, ставити питання учасникам дисциплінарного провадження, висловлювати заперечення, заявляти клопотання, а також за наявності сумнівів у неупередженості та об`єктивності члена кадрової комісії подавати заяву про його відвід. Відмова прокурора, щодо якого здійснюється дисциплінарне провадження, від надання стосовно себе пояснень не означає визнання відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку.

Будь-яких інших пояснень, які б вказували на необґрунтованість висновку, на підставі якого було прийнято оскаржуване рішення кадрової комісії, позивач не зазначає.

В тому числі, у відповідності до частини першої статті 9 КАС України позивач не навів суду докази чи обґрунтовані заперечення, зокрема щодо безпідставності, наявності процедурних порушень, а відтак і протиправності оскаржуваного ним рішення.

Підсумовуючи викладене, встановлені судом під час розгляду адміністративної справи обставини свідчать на користь висновку про те, що спірне рішення відповідало критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а отже відсутні підстави для його скасування та, як наслідок, і задоволення заявлених похідних позовних вимог.

На думку суду, в межах розгляду даної адміністративної справи відповідачами по справі було надано суду належні докази та обґрунтовані заперечення на позовні вимоги, а відтак виконано покладений на них Законом обов`язок в частині доказування правомірності прийнятих ними та оскаржуваних позивачем рішень, що в свою чергу вказує на необхідність визнання заявлених позовних вимог такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що звільнення позивача було здійснено на законних підставах з дотриманням встановленої процедури дисциплінарного провадження, вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Щастинської окружної прокуратури Луганської області або на рівнозначній посаді з 23 квітня 2021 року, із зарахуванням часу вимушеного прогулу до загального стажу служби в органах прокуратури України, а також про стягнення з Луганської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 квітня 2021 року по день фактичного поновлення на посаді, розрахованого із середньоденного розміру заробітної плати у сумі 3 713,13 грн, - задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заборгованість з нарахованих, однак не сплачених йому при звільненні грошових виплат, на загальну суму 22 442,18 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, у день звільнення працівникові повинні бути виплачені всі належні йому суми. Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 21.04.2021 № 554-к Позивача було звільнено з посади прокурора. У день звільнення, 23.04.2021, роботодавцем було здійснено повний розрахунок із Позивачем: виплачено посадовий оклад, щомісячну надбавку за вислугу років, індексацію та грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки. Зазначені виплати підтверджуються відповідними платіжними відомостями та письмовим ознайомленням Позивача із розрахунком.

Що стосується невиплаченої на час звільнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, суд зазначає таке.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності здійснюється за рахунок роботодавця, а починаючи з шостого дня - за рахунок коштів Фонду соціального страхування України.

Як вбачається з наданих доказів, Луганською обласною прокуратурою було своєчасно здійснено оплату перших п`яти днів хвороби за кожним із листків непрацездатності, а також передано до Фонду соціального страхування належним чином оформлені заяви-розрахунки на отримання коштів для подальшої виплати Позивачеві допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Таким чином, затримка виплати суми у розмірі 7 156,69 грн не є наслідком неправомірних дій чи бездіяльності з боку Луганської обласної прокуратури, а зумовлена відсутністю фінансування з боку Фонду соціального страхування України.

Суд погоджується з доводами відповідача 3 про те, що вказані суми підлягають відшкодуванню саме Фондом, а не роботодавцем, що узгоджується з положеннями чинного законодавства.

Крім того, відповідно до пункту 3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5, допомога по тимчасовій непрацездатності, яка здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування, не належить до фонду оплати праці та не може бути віднесена до обов`язків роботодавця у розумінні статті 116 КЗпП України.

Отже, суд дійшов висновку, що усі передбачені законодавством виплати при звільненні позивачеві було здійснено роботодавцем у повному обсязі, а тому позовні вимоги в частині стягнення належних сум при звільненні також задоволенню не підлягають.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора та Луганської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.