Справа № 480/547/25
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2025 року Справа № 480/547/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/547/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ), в якій просить:
1. Визнати протиправною відмову у звільненні ОСОБА_1 , викладену в листі № 08/942-25-Вих. від 18.01.2025.
2. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) звільнити ОСОБА_1 з військової служби.
Свої вимоги мотивує тим, що позивач проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) на підставі контракту, укладеному 02.02.2024 року строком на один рік до 01.02.2025.
14.01.2025 ним було подано рапорт про звільнення з військової служби внаслідок закінчення строку служби згідно з контрактом. Листом від 18.01.2025 за №08/942-25 відповідач повідомив про відсутність підстав для звільнення та відмову у задоволенні рапорту, мотивовану тим, що наказом від 22.05.2024 3541 - ОС строк дії контракту продовжено з 02.02.2024 понад встановлений строк на період дії воєнного часу.
Відмову вважає протиправною, оскільки про продовження строку його не повідомляли, із відповідним наказом не ознайомили. Відповідач всупереч п.4 типового контракту, що передбачає внесення змін та доповнень тільки за згодою сторін, змінив його умови в односторонньому порядку. Наказ від 16.11.2023 №1012-ОС про внесення змін виданий до укладення нового контракту і тому не заслуговує на увагу.
Ухвалою від 24.01.2025р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву від 06.02.2025р., в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі і вказує, що діяв відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України лише в межах своїх повноважень на підставі та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України. Відповідно до п.п. 2 п.9 ч.4 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232- ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ) для військовослужбовців, які проходять службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного часу, крім випадків, визначених пунктом 3 частини 5 ст.26 цього закону. В Україні запроваджений і діє до теперішнього часу воєнний стан, тому контракт продовжено відповідно до закону.
Зазначає, що опрацювання та видання наказу від 08.12.2013 №1077-ОС було здійснено помилково без врахування вимог ч.9 ст.23 Закону №2232-ХІІ. Тому до цього наказу було внесено відповідні зміни наказом від 22.05.2024 №541-ОС. Позивачем не оскаржувалися відповідні накази. Тому, на думку представника військової частини, позовні вимоги є безпідставними.
У відповіді на відзив від 06.02.2025 представник позивача вказує, що відповідач не надав доказів ознайомлення позивача з наказами, в наданому суду контракті значиться строк дії з 02.02.2024р. до 01.02.2025р., а підписаний він сторонами 15.11.2023р. і набирає чинності з 02.02.2023р. Відзив та надані до нього докази не спростовують позицію позивача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що має не бути задоволений, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу на офіцерській посаді з 02.02.2023 року на підставі контракту від 2 лютого 2019 року, укладеному на строк п`ять років по 1 лютого 2024 року (а.с.73-75).
07.11. 2023 року він подав рапорт про продовження контракту на один рік з 02.02.2024 року (а.с.68).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 наказу начальника НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 16 листопада 2023 року №1012-ОС ОСОБА_1 продовжено військову службу за новим контрактом строком на 1 рік з 02.02.2024р. до 01.02.2025р. (а.с.33). Контракт узгоджено і підписано сторонами 15 листопада 2023 року (а.с.34-35).
Наказом начальника загону від 22.05.2024 року до підпункту 2.1 пункту 2 попереднього наказу від 16.11.2023 року внесені зміни: продовжено дію контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану на підставі Указу Президента від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (а.с.33).
14.01.2025 позивач подав рапорт №28.13/4218/25 про звільнення його з військової служби на підставі п. п. «ж» п.3 ч.5 ст. 26 Закону №2232-ХІІ внаслідок закінчення строку служби за контрактом, укладеним під час дії воєнного стану (а.с.31).
Листом начальника НОМЕР_2 прикордонного загону ДПС 18.01.2025 у №08/942-25 - Вих. у звільненні відмовлено за відсутністю підстав, оскільки строк дії контракту був продовжений і не закінчився ( а.с.11).
Таким чином, предметом спору є правомірність продовження контракту і відмови у звільненні на цій підставі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відносини між сторонами регулюються Законом України ««Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232- ХІІ» та підзаконними актами, зокрема Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 було затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закону № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.1 статті 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Стаття 26 Закону № 2232 визначає підстави звільнення з військової служби, в тому числі у зв`язку із закінченням строків контракту.
Проте відповідно до абз.4 ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній станом на час видання наказу від 21.05.2024 №541-ос) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.
Так, відповідно до підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній станом на час подання 14.01.2025р. позивачем рапорту про звільнення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Проте, відповідно до абз.4 ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній станом на час видання спірного наказу від 22.05.2024 №541-ос) під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Тобто, з вищенаведених норм закону вбачається, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає після закінчення контракту, укладеного під час дії воєнного стану, тобто у спірному випадку після закінчення контракт, тобто з моменту припинення воєнного стану. На момент подачі рапорту про звільнення строк дії контракту не закінчився, а був продовжений у порядку, встановленому законом. Відповідні накази про проходження військової служб не скасовані, є чинними і позивачем не оспорюються.
Отже, у відповідача не було підстав для звільнення позивача зі служби, оскільки 01.05.2024 позивач добровільно подав рапорт про продовження строку служби, в якому він висловив бажання продовжувати військову службу, внаслідок чого 21.05.2024 відповідач видав спірний наказ №876-ос.
Суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що відповідач не надав доказів про ознайомлення його з наказом, яким продовжено строк дії контракту на період воєнного часу. Ця обставина не впливає на чинність наказу і норми закону, якою передбачено в імперативному порядку продовження контракту на період дії воєнного стану, що виключає звільнення з військової служби до його припинення.
Щодо наказу в частині продовження контракту на період дії воєнного стану суд вважає необхідним зазначити, що, виходячи з положень абз.4 ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ, цей наказ у цій частині також є правомірним, оскільки на день його прийняття (21.05.2024р.) норма закону передбачала саме такий строк продовження контракту.
Крім того, в п.1 контрактів, підписаних позивачем 02.02.2019р. та 15.11.2023р., вказано, що ОСОБА_1 добровільно вступає на військову службу і бере на себе зобов`язання протягом дії контракту, а в разі настання особливого періоду понад установлений в контракті строк проходити військову службу на посадах осіб офіцерського складу.
Суд зауважує, що відповідач, продовжуючи контракт із позивачем шляхом укладення нового контракту строком на один рік, діяв всупереч вимогам закону.
З метою виправлення помилки ним було видано наказ від 22.05.2024 року №541-ос, яким внесено зміни до наказу від 16.11.2023 року №1012-ос, а саме дія контракту продовжена понад встановлені строки на період дії воєнного стану, що відповідає чинному законодавству.
Таким чином, відповідачем доведено правомірність спірного наказу.
В своєму рапорті позивач не наводить інших обставин, в тому числі сімейних, як підставу звільнення з військової служби. Тому суд не приймає як докази протиправних дій відповідача надані позивачем документи про інвалідність його матері і потребу у постійному сторонньому догляду, оскільки це питання виходить за межі поданого позову і предмету судового розгляду. Позивач не позбавлений права звернутися з відповідним рапортом про звільнення за інших підстав, не вказаних у рапорті від 14.01.2025 року.
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що покладені в основу спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторони, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача відповідно до ст.139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч НОМЕР_1 ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова