Справа № 480/3292/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2025 року Справа № 480/3292/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3292/25 за позовом Державної екологічної інспекції у Сумській області до Лебединської міської ради Сумської області про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю)
В С Т А Н О В И В:
Державна екологічна інспекція у Сумській області просить суд:
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в наслідок дій відповідача, здійснюються наднормативні викиди забруднюючих речовин зі стаціонарних джерел в атмосферне повітря, як природного ресурсу без сплати до бюджету загальнодержавного податку у формі екологічного податку.
Ухвалою суду від 29.04.2025 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач надіслав відзив щодо позовних вимог, де зазначив, що відповідно до вимоги Державної екологічної інспекції у Сумській області про необхідність усунення порушень вимог законодавства від 28.03.2025, що є додатком до позовної заяви, терміном виконання пункту 23 є 01.06.2025. Тобто, до 01.06.2025 треба вирішити питання отримання дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря на твердопаливні та газові котли, які використовуються для опалення адміністративних будівель міської ради та старостатів.
У кінці вищезазначеної вимоги зазначено, що після закінчення терміну виконання кожного пункту вимоги забезпечити інформування Державної екологічної інспекції України про стан її виконання та вжиті заходи.
Державною екологічною інспекцією у Сумській області подано позов 25.04.2025, раніше терміну виконання.
Вважає подану позовну заяву Державної екологічної інспекції у Сумській області до Лебединської міської ради про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) передчасною, а тому вимога позивача про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) у вигляді повної заборони експлуатації організованого стаціонарного джерела викидів (котла твердопаливного) не підлягає задоволенню.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач у відзиві фактично не заперечує сам факт порушення природоохоронного законодавства, що додатково підтверджує обґрунтованість вимог позивача. У той же час відзив не містить жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження Державної екологічної інспекції. З огляду на викладене, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що в період з 12.03.2025 по 28.03.2025 посадовими особами Державної екологічної інспекції у Сумській області на підставі наказу про проведення планової перевірки № 11-п від 24.03.2025 було проведено планову перевірку Лебединської міської ради та її виконавчих органів на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів по наслідкам проведення якої був складений акт планової перевірки № 07/04 від 28.03.2025.
Актом планової перевірки відповідача від 28.03.2025 № 07/04 встановлено, що опалення адміністративних приміщень міської ради та старостівських округів здійснюється твердопаливними та газовими котлами різних типів обладнання, зокрема, Маловисторопського старостинського округу за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням вимог ст. ст. 10, 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".
По факту здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря старосту Маловисторопського старостинського округу Лебединської міської ради ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 85 грн, вказаний адміністративний штраф був сплачений в добровільному порядку, що підтверджує факт вчинення вказаного порушення вимог природоохоронного законодавства.
Вище зазначена постанова про накладення адміністративних стягнень є чинною та не оскаржувалися.
На усунення виявлених порушень вимог природоохоронного законодавства відповідачу був надана вимога від 28.03.2025, пунктом 23 якої, зобов`язано відповідача у строк до 01.06.2025 вирішити питання щодо отримання дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Вказана вимога є чинною та відповідачем не оскаржувалася.
Оскільки виявлені Державною екологічною інспекцією у Сумській області порушення вимог природоохоронного та земельного законодавства відповідачем до цього часу залишаються не усунутими, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Ст. 50 Конституції України передбачено, що кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Відповідно до вимог статті 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України від 25 червня 1991 року № 1264-XII Про охорону навколишнього природного середовища (далі Закон № 1264-XII) державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Відповідно до ст. 34 Закону № 1264-XII завдання контролю в галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.
Статтею 35 Закону № 1264-XII визначено, що державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі та додержання операторами вимог законодавства у сфері реєстрації викидів та перенесення забруднювачів і відходів.
Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.
Згідно з пунктами а, в ч.1 ст. 20-2 Закону № 1264-XII до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема: про оцінку впливу на довкілля; обмеження чи зупинення (тимчасове) діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, законодавства про оцінку впливу на довкілля, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19 квітня 2017 року (далі Положення № 275), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).
На підставі п. 1 Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 230 від 07.04.2020, Державна екологічна інспекція в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.
Згідно з пунктами 4 та 5 Положення № 275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань: проводить перевірки (у тому числі документальні) із застосуванням інструментально-лабораторного контролю, складає відповідно до законодавства акти за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції, надає обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства та здійснює контроль за їх виконанням і здійснює лабораторні вимірювання (випробування); звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин.
Статтею 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" визначено, що атмосферне повітря це життєво важливий компонент навколишнього природного середовища, який являє собою природну суміш газів, що знаходиться за межами жилих, виробничих та інших приміщень.
Відповідно до абзацу 14 ч. 1 ст.1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" організоване стаціонарне джерело викиду це джерело викиду, з якого забруднюючі речовини надходять в атмосферне повітря через спеціально споруджені газоходи, димові труби, аераційні ліхтарі або інші споруди для відведення пилогазоповітряної суміші.
Пунктом "в" ч.1 ст. 39 Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачається, що до природних ресурсів загальнодержавного значення належить - атмосферне повітря.
Статтею 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.
Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних, оздоровчих, рекреаційних, матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України.
В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.
Тобто, здійснення викидів забруднюючих речовин з організованих стаціонарних джерел викидів (котлів твердопаливних) в атмосферне повітря під час виконання безпосередніх функцій органу місцевого самоврядування є спеціальним використанням природного ресурсу загальнодержавного значення та потребує отримання спеціального дозволу для цього виду діяльності.
Пунктом "е" ч.1 ст. 40 Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог в частині здійснення господарської та іншої діяльності без порушення екологічних прав інших осіб.
При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.
Відповідно до пункту "а" ч.1 ст. 15 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема, за забезпечення реалізації екологічної політики України, екологічних прав громадян.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, по факту здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря старосту Маловисторопського старостинського округу Лебединської міської ради ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 78 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 85 грн, вказаний адміністративний штраф був сплачений в добровільному порядку, що підтверджує факт вчинення вказаного порушення вимог природоохоронного законодавства.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.
Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зважаючи на вказане, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов Державної екологічної інспекції у Сумській області до Лебединська міська рада Сумської області про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал