Справа № 161/10256/25
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 161/10256/25 пров. № А/857/24410/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В., Шавеля Р.М.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.,

представника позивача Цибака О.В.,

представника відповідача Курцеба Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року у справі № 161/10256/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Гринем О.М. у м. Луцьку, дата складення повного тексту судового рішення 02 червня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі також Укртрансбезпека, відповідач), в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 15 травня 2025 року № 0003665 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також КУпАП), а провадження у справі закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 132-2 КУпАП, оскільки маса вантажу з транспортним засобом становила 40,00 тонн, а не 52,35 тонн, як визначив відповідач в оскаржуваній постанові.

Окрім того, вважає, що відповідачем не подано належних доказів щодо вимірювання фактичного навантаження на осі транспортного засобу та доказів перевищення встановлених законодавством вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами і відповідних висновків після проведення замірів.

Відповідач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача проти її задоволення заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 15 травня 2025 року в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті Шендюха Т.Ю. винесена постанова № 0003665 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 , який є керівником ТОВ «Селищанський гранітний кар`єр» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 132-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 51 000,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови 17 квітня 2025 року на 382 км. автомобільної дороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин», при здійсненні перевезення вантажу транспортним засобом Renault, НОМЕР_1 , згідно ТТН № 1052а від 17 квітня 2025 року, а також акту АР085525 проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час якої виявлено, що вантажовідправником внесені відомості про масу вантажу, що не відповідає фактичним даним та перевищує встановлені законодавством нормативно-вагові параметри на понад 30 відсотків.

ОСОБА_1 не погодився із притягненням його до адміністративної відповідальності Укртрансбезпекою вказаною постановою та звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів суду факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 132-2 КУпАП, а суд не знайшов суттєвих процесуальних порушень під час провадження у справі про адміністративне правопорушення.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища встановлює Закон України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі також Закон № 3353-XII).

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 14 Закону № 3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною другою статті 29 Закону № 3353-ХІІ передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 33 Закону України від 8 вересня 2005 року № 2862-IV «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 ( із змінами та доповненнями, далі також ПДР).

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 (далі також Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.

Пунктом 22.5 ПДР передбачено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси комбінованих транспортних засобів на автомобільних дорогах державного значення:

двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т;

трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т;

двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т;

трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т.

Згідно із пунктом 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Слід враховувати, що відповідно до статті 48 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі також Закон № 2344-III) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Відповідно до статті 132-2 КУпАП внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що не відповідають фактичним даним, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, крім вантажовідправника, який одночасно є перевізником цього вантажу, а так само внесення (зазначення) вантажовідправником відомостей про масу або габарити вантажу до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж, що перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри від 5 відсотків до 10 відсотків включно, за відсутності оформленого дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, -тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дії, передбачені частиною першою цієї статті, у разі якщо фактичні дані вантажу або внесені (зазначені) відомості перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри понад 30 відсотків, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян, фізичних осіб - підприємців або уповноважених посадових осіб вантажовідправника в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з обставин справи, підставою для винесення оспорюваної постанови про застосування до позивача адміністративного стягнення (штрафу) стало внесення (зазначення) ним як вантажовідправником відомостей про масу вантажу до товарно-транспортної накладної, що не відповідають фактичним даним габаритно-вагового контролю, які перевищують нормативно встановлені законодавством вагові або габаритні параметри.

Участь позивача в автомобільному перевезенні вантажу як вантажовідправника ним не заперечується та підтверджується зібраними під час рейдової перевірки матеріалами (товарно-транспортною накладною).

Разом з цим, не можуть бути визнані обґрунтованими доводи апелянта (позивача) про неможливість поширення на нього відповідальності за визначені у товарно-транспортній накладній даних про масу вантажу, оскільки такі спростовуються обов`язком вантажовідправника, передбаченим статті 48 Закону №2344-III. Висновок апеляційного суду пояснюється тим, що за вказаними нормами Закону при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає обов`язкові реквізити, у тому числі стосовно транспортного засобу (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметрів із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто.

Як свідчать обставини справи, у відповідній товарно-транспортній накладній, серед іншого, чітко визначено загальну вагу вантажу, однак відомості якої не відповідали фактичним даним (результатам зважування) та перевищували нормативно встановлені законодавством вагові параметри.

Не знаходять свого підтвердження і доводи апелянта (позивача) про високу імовірність здійснення водієм перевезення й іншого вантажу, що не належить позивачеві, оскільки, як свідчать матеріали перевірки, у тому числі дані про характеристики транспортного засобу, автомобільне перевезення організовано автомобілем-тягачем з одним напівпричепом. Також, під час перевірки контролюючому органу не було представлено товарно-супровідну документацію на товар, відправником якого не є позивач.

Таким чином, результати зважування транспортного засобу показали перевищення допустимих вагових параметрів транспортного засобу та свідчили про недостовірність даних про вагу, зазначених вантажовідправником у товарно-транспортній накладній, зважування відбулось за допомогою вимірювальної техніки, що пройшла відповідну повірку, та під час визначення відповідних вагових параметрів враховано тип транспортного засобу.

Справність вимірювального засобу підтверджується Свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № ПМ081011724 від 19.12.2024, яким встановлено, що прилад автоматичний для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантаження на вісь 03ОТ-AS2-PWIA № 394 відповідає вимогам ДСТУ OIML R134-1:2010.

Крім того, варто звернути увагу суду, що талон зважування містить номер засобу вимірювальної техніки 394 та номери платформ 767, 768, вони ж відображені в доданому до відзиву Свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Окрім того, у вказаному талоні наявний час зважування та номер тягача вантажного автомобіля, що зважувались. Відтак, сумніви щодо результатів зважування транспортного засобу безпідставні. При цьому, чинним законодавством не встановлено вимоги щодо необхідності зазначення інформації про вимірювальне обладнання, за допомогою якого здійснюється зважування транспортного засобу у будь якому документі, що складається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено правомірність і обґрунтованість свого рішення та погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову і скасування постанови суб`єкта владних повноважень.

Щодо твердження позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме частини другої статті 262 КАС України, то колегія суддів такі відхиляє та пояснює, що спір у цій справі розглядається відповідно до вимог розділу ІІ глави 11 параграфу 2 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ», а саме статті 286 КАС України, відповідно до частини першої якої адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини шостої статті 139 КАС України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 червня 2025 року у справі № 161/10256/25 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 16.07.25