Справа № 420/13754/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13754/24

Перша інстанція: суддя Дубровна В.А.,

повний текст судового рішення

складено 28.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

03 травня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 1575,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що був призваний на військову службу під час мобілізації. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 року №373 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту «в» статті 48 та статті 55 розділу ІІІ Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України шляхом оголошення суворої догани, який в подальшому був визнаний протиправним та скасований рішенням Одеського адміністративного суду від 26.04.2023 року у справі №420/16347/22. При цьому, за позицією позивача у зв`язку з оголошенням суворої догани йому не було доплачена премія в розмірі 1575,84 грн. З огляду на те, що в судовому порядку вказаний наказ визнаний протиправним, позивач вважає, що відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України утримані грошові кошти в розмірі 1575,84 грн. підлягають поверненню як безпідставно набуті. На звернення позивача про повернення йому безпідставно набутих грошових коштів, відповідачем було відмовлено, що стало підставою звернення до суду.

13.05.2024 року відповідач надав до Одеського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву, яким заперечує проти задоволення позову, вказуючи, що позовні вимоги позивача вже були предметом судового розгляду по справі №420/16347/22, і на сьогоднішній день існує постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2023 року у справі №420/16347/22, яка набрала законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того, відповідач зазначає, що обов`язковою умовою для застосування вимог ст.1212 ЦК України є наявність факту попереднього отримання відповідачем грошових коштів від позивача. Однак, при визначенні розміру премії позивачу командиром військової частини НОМЕР_1 враховано нетривалий строк служби позивача у військовій частині (менше 2 місяців), показники виконання службових обов`язків, характер та умови служби, незадовільне виконання позивачем службових обов`язків та притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, що у сукупності стало підставою для визначення розміру премії позивачу. Крім того звертає увагу, що відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 року №260 виплата премії військовослужбовцям здійснюється за наказом командира військової частини відповідно до показників виконання службових обов`язків, а тому не є обов`язковою. Відтак, вимоги позивача про повернення безпідставно утриманої премії у розмірі 1575,84 грн. є безпідставними.

22.05.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує на безпідставність та необґрунтованість тверджень відповідача, наведених в відзиві, та просить задовольнити позов в повному обсязі.

23.09.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких повторно стверджує про наявність у позивача права на відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на скасування в судовому порядку по справі №420/16347/22 наказу командира військової частини НОМЕР_1 №373 від 13.09.2022 року про притягнення солдата ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту «в» статті 48 та статті 55 розділу III Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України у вигляді оголошення суворої догани.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів - відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі №420/13754/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення безпідставно утриманих грошових коштів і винести нове рішення, яким стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 безпідставно утримані грошові кошти у розмірі 1575,84 грн. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2022 року №235 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом та розпорядженням Начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 28 липня 2022 року №300/ПУ/711/1/дск солдата ОСОБА_1 з 06 серпня 2022 року зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначено на посаду механіка радіомаркерного пункту взводу радіотехнічного забезпечення роки зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення, ВОС-528256A.19

13.09.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (з адміністративно-господарської діяльності) №373, відповідно до якого за порушення вимог Інструкції патрульного військового містечка № НОМЕР_4 військової частини НОМЕР_1 , затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2022 року, та статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України притягнено механіка радіомаркетного пункту роти зв`язку та радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності відповідно до пункту «в» статті 48 та статті 55 розділу ІІІ Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України - оголошено сувору догану.

03.10.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №403 наказано виплатити солдату ОСОБА_3 щомісячну премію у розмірі 80 % від загальної суми премії, підстава - сувора догана, оголошена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2022 року №373.

26.04.2023 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/16347/22, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.10.2023 року, серед іншого, визнано протиправним наказ командира військової частини НОМЕР_1 №373 від 13.09.2022 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_2 відповідно до пункту «в» статті 48 та статті 55 розділу III Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України у вигляді оголошення суворої догани».

11.11.2023 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій вказує, що у зв`язку з визнанням протиправними та скасуванням наказів військової частина НОМЕР_1 №337 від 19.08.2022 р. та №373 від 19.08.2022 р. вважає безпідставними накази №357 від 03.09.2022 р. та №403 від 03.10.2022 р., якими було встановлено відсоток премії, а кошти в сумі 2236,68 грн. безпідставно невиплаченими які просив перерахувати на особистий рахунок. (а.с.9)

21.11.2023 року листом-відповіддю №350/304/6/2023 відповідач повідомив, що відповідно до п.7 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони від 07.06.2018 року №260 виплата щомісячної премії здійснюється із дня вступу до виконання обов`язків за посадами і до дня звільнення від виконання обов`язків за посадами, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами. Враховуючи, що з 11 квітня 2023 позивач здав справи та посаду у військовій частині НОМЕР_1 і вибув на нове місце служби (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 11 квітня 2023 №103), у військової частини НОМЕР_1 відсутня можливість здійснення виплати зазначеної частини щомісячної премії. (а.с.8)

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з вимогами частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), яка набрала чинності з 01.03.2018 року.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

На виконання Постанови №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, який застосовується з дня набрання чинності Постановою №704.

Згідно з пунктом 2 Розділу І Порядку №260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Згідно з пунктами 1, 3 Розділу XVI Порядку №260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Пунктом 5 Розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: «….. у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму, що перевищує п`ятнадцять прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності,- за місяць, у якому видано наказ про притягнення до матеріальної відповідальності…...».

Кожна з наведених у пункті 5 розділу ХVI Порядку №260 обставин є самостійною підставою для позбавлення військовослужбовця премії на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання.

Аналіз наведених вище норм надає колегії суддів підстави для висновку, що встановлення військовослужбовцю премії належить до дискреційних повноважень командира військової частини та реалізується з урахуванням особистого внеску військовослужбовця в загальні результати служби.

Тобто що виплата премії має індивідуальних характер та безпосередньо пов`язана з результатами виконання службових обов`язків конкретним військовослужбовцем (важливості, успішності, складності і т.ін.).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, спірність питання у даній справі за позицією позивача фактично полягає у протиправності відмови відповідача повернути премію в розмірі 1575,84 грн., недоплачену внаслідок оголошення суворої догани згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №373 від 13.09.2022 року, який в подальшому був скасований в судовому порядку.

Проте, відповідач на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови стверджує, що при визначенні розміру премії позивачу командиром Військової частини НОМЕР_1 враховано також нетривалий строк служби позивача у військовій частині (менше 1 місяця), показники виконання службових обов`язків, характер та умови служби, незадовільне виконання позивачем службових обов`язків та притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності, що у сукупності стало підставою для визначення розміру премії позивачу. З огляду на наведене, відповідачем було видано наказ від 03.10.2022 року №403.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що вказаний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2022 року №403 не є предметом оскарження в межах даної справи, при цьому позивач не надає доказів визнання такого наказу протиправним та його скасування. При цьому, позивач не надає до суду вказаного наказу в якості підстав звернення з вимогою про стягнення з відповідача безпідставно утриманих грошових коштів у розмірі 1575,84 грн.

Колегія суддів критично ставиться до тверджень апелянта стосовно того, що якщо в рамках розгляду справи №420/16347/22 наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності визнано протиправним і скасовано, то, начебто, не існує підстави накладання покарання (в даному випадку утримання коштів).

З огляду на те, що вимога позивача про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на його користь безпідставно утриманих грошових коштів у розмірі 1575,84 грн., фактично ґрунтується на правомірності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2022 року №403, яким наказано виплатити солдату ОСОБА_3 щомісячну премію у розмірі 80% від загальної суми премії, який є чинним та не є предметом оскарження у даній справі, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позову.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно з вимогами п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко