Справа № 320/11598/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 рокуСправа №320/11598/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ар Ком» до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №298363 від 07.09.2021р., -

УСТАНОВИВ:

21.09.2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ар Ком» звернулося з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки і просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову від 07.09.2021р. №298363 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 8500,00 грн., винесеної в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки Зелінським Сергієм Андрійовичем відносно позивача;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: юридичну правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за вищенаведеною оспорюваною постановою за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 % до 10% до нього застосовано штраф у сумі 8500,00 грн. Позивач вважає зазначену постанову протиправною та посилається на те, що транспортний засіб спеціалізований сідловий тягач Е МАN 18410 KRONE SDP 27, р.н. НОМЕР_1 (далі автомобіль) належить та використовується позивачем, 24.07.2021р. згаданим автомобілем здійснювалося перевезення вантажу (пшениці) насипом (загальна вага автомобіля складала 42180 тон при нормі 44 000 тон згідно ТТН №474882 від 24.07.2021р.), а тому її маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що, в свою чергу, не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалося з перевищенням вагових обмежень, вважає, що результати вимірювання, здійснені відповідачем, не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем; Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд посадовими особами відповідача водієві згаданого автомобіля не видавалась, що свідчить про факт недотримання приписів Порядку №879; за п.21 Порядку №879, п.22.5 Правил дорожнього руху №1306 повноваження відповідача обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів про що свідчить і аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі №814/1460/16. За викладеного, позивач дійшов висновку, що акт №291860 від 24.07.2021р. та оспорювана постанова є протиправними та належать до скасування. Також у позові позивач просив і стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати, а саме: на юридичну правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. та по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. понесені позивачем, які є документально підтвердженими (а.с.1-9 том 1).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2021р. було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) згідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій відповідачеві було запропоновано подати відзив на позов та всі докази на його підтвердження (а.с.5 том 2).

На виконання наведених вимог ухвали суду, 06.12.2021р. засобами поштового зв`язку відповідачем до суду було подано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю посилаючись на те, що за результатами габаритно-вагового контролю згаданого вище транспортного засобу номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що навантаження на одиничну вісь склало 11,80т. при нормативно-допустимому 11т. у зв`язку із чим відповідно до пп.4 п.4 Порядку №1007/1207 контролюючими особами відповідача було складено довідку №0075807 від 24.07.2021 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, а також на підставі п.6 Порядку №422 було складено і акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0063896 від 24.07.2021р., від ознайомлення та від отримання яких водій автомобіля відмовився, тому відповідач вважає, що твердження позивача про те, що водієві не була видана довідка про здійснення габаритно-вагового контролю не заслуговують на увагу; у відповідності до вимог п.6, п.12, 13 Порядку №879 зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, документи на ваги знаходяться у пункті здійснення габаритно-вагового контролю та надаються всім водіям для ознайомлення, тому відповідач вважає, що відсутність методики проведення габаритно-вагового контролю (на що позивач посилається у позові) не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення згідно постанови Верховного Суду від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17; жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю не встановлено обов`язку використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих, рідин); відповідно до п.12.5 Правил перевезення вантажів №363 вантаж не повинен зміщуватися під час руху, а відтак, вважає, що переміщення вантажу під час руху є не припустимим, може призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху згідно позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 по справі №814/1460/16; твердження позивача про те, що загальна маса транспорту складала 42,18т при нормі 44т., що підтверджено товарно-транспортною накладною не заслуговує на увагу, оскільки ТТН не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для їх обліку за постановою Верховного Суду від 31.07.2019р. у справі №802/518/17-а; письмові пояснення позивача, які 07.09.2021р. надійшли до відповідача, були взяті до уваги під час розгляду справи. Відтак, на переконання відповідача, оспорювана постанова за перевищення параметрів від нормативу під час перевезення вантажу позивачем на 7,27% на підставі абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» була прийнята правомірно, а відтак, не підлягає скасуванню. Щодо вимог про стягнення судових витрат представник відповідача зазначив, що позивач не надав суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, а договори та акти передачі-приймання наданих послуг містять лише загальний перелік, тому вважає, що підстав для їх стягнення з відповідача у суду не має (а.с.8-12 том 2).

У подальшому, 10.02.2025р. (згідно листа від 22.11.2023р. №03-19/34720/23) на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, наведена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с.32 том 2).

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2025р. вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О. (а.с.33 том 2).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєвої С.О. від 21.02.2025р. дана справа була прийнята до свого провадження, її судовий розгляд було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України з 21.03.2025р., а також зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотримання вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням того, що перевозився сипучий вантаж (пшениця), виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.34 том 2).

На виконання вимог зазначеної вище ухвали суду 28.02.2025р. через систему «Електронний суд» відповідачем до суду подано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю та зазначив про ті ж обставини і підстави, які були наведені у згаданому вище відзиві на позов, поданому до суду 06.12.2021р. Додатково вказав і про те, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності за правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.10.2023р. у справі №640/27759/21. Відтак, представник відповідача вважає, що непред`явлення під час перевірки відповідного дозволу на перевезення вантажу із перевищенням габаритно-вагових параметрів свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-Ш, а тому відповідачем спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу винесено правомірно (а.с.38-44 том 2).

06.03.2025р. позивачем через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив у якій позивач зазначив про неналежне оформлення довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, як підставу для визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови, а саме: довідка №0075807 від 24.07.2021р. не підписана оператором вагового комплексу та не скріплена печаткою вагового комплексу, а містить лише підпис однієї посадової особи Укртрансбезпеки, а також не скріплена печаткою; акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0063896 від 24.07.2021р. містить підпис лише однієї посадової особи Укртрансбезпеки - старшого державного інспектора відділу нагляду (контролю) в Одеській області Дозоров О.С. А відтак, на переконання позивача довідка і акт оформлені з порушенням вимог, передбачених Порядком №1007/1207, а тому не можуть бути доказом вчинення позивачем порушення ч.1 абз.14 ст.60 Закону №2344-Ш. Щодо відсутності підтвердження тому, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю здійснювалося з дотриманням правил застосування таких засобів, то позивач вказав на те, що у складі додатків до відзиву на позов свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки із застосуванням якої здійснювалося габаритно-ваговий контроль автомобіля позивача 24.07.2021р. відповідачем не надано, а відтак, вважає, що габаритно-ваговий контроль автомобіля позивача відповідачем було проведено з порушенням чинного законодавства, у зв`язку із чим оспорювана постанова є протиправною (а.с.91-94 том 2).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.07.2025р., у зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці з березні, квітні, травні 2025р., велику навантаженість, а, відтак, об`єктивну неможливість розгляду даної справи у вищенаведені строки, розгляд даної справи було продовжено на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 11.07.2025р. (а.с.97 том 2).

Таким чином, дана адміністративна справи вирішується 11.07.2025р., тобто, у межах строку, визначеного ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ар Ком» з 10.06.2019р. зареєстроване як юридична особа за адресою: м. Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, будинок 15-А, основним видом діяльності позивача за КВЕД є, зокрема 45.20 технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, що підтверджується інформацією, наведеною у копії Виписки з ЄДРПОУ, наявної в матеріалах справи (а.с.24 том 1).

24.07.2021р. державним інспектором Дозоровим О.С., на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 20.07.2021р. №0026494 об 21 годині 04 хвилин на а/д М-15, Одеса-Рені-Бухарест 60 км + 450 метр. було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу - марка МАN 18410 KRONE SDP 27, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , посвідчення водія НОМЕР_5 від 01.10.2014 центр 6503, у ході якої вказаною посадовою особою було здійснено габаритно-ваговий контролю вказаного транспортного засобу за результатами якого були складені наступні документи, а саме:

- акт №0063896 від 24.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за змістом якого повна маса, нормативно допустима 44 тони, фактична 40,85, відстані між осями 3.5 м., 5.7м, 1.3м., 1.3м; осьові навантаження нормативно допустиме 11.00 тон, 11.00 тон, 24.00 тон, фактичне 7.3 тон, 11.80 тон, 21.75 тон (а.с.15 том 2);

- розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0063896 від 24.07.2021р., де зазначено навантаження на одиничну осі 11.80 тон, що становить 7,27%, до сплати всього 37,20 євро (а.с.17 том 2);

- довідка №0075807 від 24.07.2021р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю , де у п.6 зазначені результати вагового контролю: навантаження на осі, тон: 1)7.3, 2)11.80; 3) 7.0, 4) 7.25; 5) 7.5 тон (а.с.6 том 2).

Так, за наведеними документами встановлено, що під час надання послуг з перевезення вантажу згідно ТТН №474882 від 24.07.2021р. допущено перевищення навантаження на одиничну вісь, що склало 11.80 тон при допустимій 11.00 тон, тобто, виявлено перевищення позивачем габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу за що передбачена відповідальність згідно абз.14 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» про що було складено акт №291869 від 24.07.2021р., копія якого наявна у справі (а.с.21 том 1, а.с. 14 том 2).

Також зі змісту акту від 24.07.2021р. №0063896 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акту перевірки №291869 від 24.07.2021р. видно, що водій автомобіля ОСОБА_1 з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився про що зроблено відповідний запис у згаданих актах (а.с.21 том1, а.с.14-15 том 2).

07.09.2021р. відповідачем були отримані письмові заперечення позивача стосовно акта №291860 від 24.07.2021р., які були зареєстровані відповідачем за №46056/0/22-21 та, як зазначив відповідач у відзиві на позов, взяті до уваги під час розгляду справи (а.с.14-20 том 1, а.с.10 том 2).

За результатами розгляду вищенаведеного порушення на підставі наведеного акту перевірки посадовою особою відповідача 07.09.2021р. було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №298363 за якою за допущене перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно на підставі абз. 14 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до позивача було застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 8500 грн., що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.27 том 1, а.с.45 том 2).

Позивач, вважаючи протиправною спірну наведену постанову, звернувся до суду з відповідним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. № 2344-Ш (далі Закон № 2344-Ш), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі Порядок №1567).

Щодо наявності у відповідача повноважень на проведення перевірок на транспорті.

Статтею 6 Закону №2344-Ш передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, у тому числі, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільним перевізником вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Частинами 14,17 статті 6 Закону №2344-Ш встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланової і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно до приписів наведеного Порядку №1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспорті засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103.

Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, із наведених приписів чинного законодавства у сфері державного контролю на автомобільному транспорті видно, що відповідачеві, його територіальним органам, а відповідно, і їх посадовим особам надані повноваження на проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), тому слід дійти висновку, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі), яка відбулася 24.07.2021р. відповідачем проведена у межах наданих йому повноважень, визначених вищенаведеними приписами Закону №2344-Ш, Порядку №1567 та Положення про Укртрансбезпеку.

Щодо виявлених у ході проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем, яке мало місце 24.07.2021р., зокрема, з приводу виявленого факту перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, суд зазначає про наступне.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-III, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до частини другої статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3353-ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

За приписами пунктів 15 - 18, 20 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Відповідно до абзацу 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм права висновується, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли, для контейнеровозів, зокрема навантаження на одиночну вісь перевищує - 11 т.

При цьому допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Варто зазначити, що обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у спірних правовідносинах, які склались у цій справі, підставою для застосування до позивача штрафу за оспорюваної постановою від 07.09.2021р. №298363, слугувало перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме: автомобілем - марки МАN 18410 KRONE SDP 27, номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 / НОМЕР_4 про що було складено відповідний акт від 24.07.2021р. №291869 (а.с.21 том, а.с.14,45-зворот том 2).

Так, за результатами габаритно-вагового контролю посадовою особою контролюючого органу складено Акт №0063896 від 24.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та, з урахуванням вимірювання відстаней між осями, було встановлено перевищення на одиничну вісь 11.80 тон при нормативно допустимому 11 тон., що підтверджено змістом копії відповідного акту (а.с.15, 46 том 2).

Також посадовою особою відповідача були складені і Довідка №0075807 від 24.07.2021р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю, у п.6 якого наведені інформація про результати вагового контролю, а саме: навантаження на осі, тон: 1)7.3; 2)11.80; 3)7.0; 4)7.25; 5) 7.5 та Розрахунок плати за проїзд, у яких відображено перевищення параметрів на одиничну вісь -11,80 тон, що становить 7,27% (а.с.16-17, 46-47 том 2).

Відтак, із аналізу наведених встановлених обставин слід зробити висновок, що відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2%, що дає підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини 4 ст.48 Закону №2344-Ш, повинен бути відповідний дозвіл.

При цьому аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку, дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документу про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Не пред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-Ш.

Зазначені вище правові висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі №803/1540/16 та від 03.04.2024 року у справі №300/3504/21, які є релевантними до правовідносин у даній справі в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведені правові висновки та враховуючи те, що під час проведення рейдової перевірки відповідний дозвіл у позивача був відсутній (що не заперечувалося позивачем у позові та у відповіді на відзив), а отже, за описаних судом обставин, суд приходить до висновку, що відповідач мав достатні правові підстави для застосування до позивача, як автомобільного перевізника, штрафу за оспорюваною постановою відповідно до статті 60 Закону №2344-Ш.

Що стосується аргументів позивача з приводу порушення посадовою особою під час проведення рейдової перевірки процедури її проведення (за змістом позову), а саме: 1) встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним вантажем достовірно встановити не можливо через відсутність Методики; 2) Довідка про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документ щодо внесення плати за проїзд посадовими особами відповідача водієві автомобілю не видавались; 3) повноваження відповідача обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів (а.с.1-9 том 1), то з приводу наведених процедурних порушень, суд зазначає наступне.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

При цьому, саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Наведені висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №813/1790/18.

Так, досліджуючи питання дотримання відповідачем процедури зважування транспортного засобу позивача з вантажем, яким здійснювалося перевезення вантажу за відсутності відповідної Методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, що є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, суд зазначає про таке.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, а саме: скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якій було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України №671 набрала чинності з 08.09.2017р.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

А відтак, враховуючи скасування законодавцем п.19 Порядку №879 про необхідність застосування згаданої вище Методики відповідачем з 08.09.2017р. доводи позивача у цій частині недотримання відповідачем процедури проведення перевірки, яка мала місце 24.07.2021р., є неспроможними, тому не можуть бути обрані обґрунтованими правовими підставами для скасування оспорюваної постанови.

З приводу процедурного порушення, яке стосується не видачі Довідки про здійснення габаритно-вагового контролю та/або сертифікат зважування, або документу щодо внесення плати за проїзд посадовими особами відповідача водієві автомобілю під час зважування, суд виходить з наступного.

У відповідності до вимог пункту 18 Порядку №879, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Як свідчать матеріали справи, під час проведення рейдової перевірки та здійснення габаритно-вагового контролю посадовою особою відповідача були складені наступні документи, а саме:

- акт №0063896 від 24.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за змістом якого повна маса, нормативно допустима 44 тони, фактична 40,85, відстані між осями 3.5 м., 5.7м, 1.3м., 1.3м; осьові навантаження нормативно допустиме 11.00 тон, 11.00 тон, 24.00 тон, фактичне 7.3 тон, 11.80 тон, 21.75 тон (а.с.15 том 2);

- розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту №0063896 від 24.07.2021р., де зазначено навантаження на одиничну осі 11.80 тон, що становить 7,27%, до сплати всього 37,20 євро (а.с.17 том 2);

- довідка №0075807 від 24.07.2021р. про результати здійснення габаритно-вагового контролю , де у п.6 зазначені результати вагового контролю: навантаження на осі, тон: 1)7.3, 2)11.80; 3) 7.0, 4) 7.25; 5) 7.5 тон (а.с.6 том 2).

- акт №291869 проведення перевірки від 24.07.2021р. про виявлення факту перевезення вантажу згідно ТТН №474882 від 24.07.2021р. з перевищенням навантаження на одиничну вісь 11.80 тон при допустимій 11.00 тон (а.с.21 том 1, а.с.14,45-зворот том 2).

При цьому, зі змісту копій актів №0063896, №291869 видно, що водій транспортного засобу з актом ознайомлений, від підпису та пояснень відмовився про що свідчать відповідні відмітки у вказаних документах, що відповідає вимогам п.22 Порядку №1567.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що факт невидачі посадовою особою відповідача водієві ТЗ згаданої Довідки, за умови зафіксованої у вищенаведених документах відмови водія ТЗ від підпису, надання пояснень та отримання всіх оформлених під час проведення перевірки копій документів, посилання позивача на такі процедурні порушення саме з боку відповідача спростовані вище встановленими обставинами, тому є неспроможними і не можуть бути обрані обґрунтованими правовими підставами для визнання оспорюваної постанови протиправною та її скасування.

Окрім того, судом враховується і те, що навіть якщо і мало б місце формальне порушення такої процедури, а саме: не видача Довідки №0075807 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 24.07.2021р., то зазначені обставини не вплинули б на зміст оспорюваної прийнятої оспорюваної постанови з урахуванням того, що при розгляді даної справи у суді факт виявленого правопорушення жодними доказами позивачем не спростований.

Тому, суд приходить до висновку, що зазначені наведені у позові позивачем формальні порушення (які в даному випадку не мали місця), без спростування позивачем факту виявленого правопорушення, не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваної постанови.

Відповідна правова позиція також узгоджується і позицією Верховного Суду, висловлена у постанові від 01.03.2018р. у справі №820/4810/17, яка підлягає врахуванню судом у даних правовідносинах згідно до ч.5 ст.242 Кодекс адміністративного судочинства України.

За таких обставин та враховуючи те, що судом встановлено відсутність порушення відповідачем процедури проведення перевірки в частині, а саме: не видачі відповідачем водієві ТЗ Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, проведення габаритно-вагового контролю за відсутності затвердженої Методики, а позивачем таких доказів суду не надано, а навіть і формальність такого порушення, яка б не могла вплинути на прийняття рішення, оскільки позивачем вину у вчиненні правопорушення не спростовано жодними доказами, суд приходить до висновку, що наведені позивачем процедурні порушення самі по собі не можуть бути підставами для визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови.З приводу тверджень позивача про те, що повноваження відповідача обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів, про що, на переконання позивача, свідчить і аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16, суд виходить з наступного.

За приписами ст.6 Закону №2344-Ш, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування, у разі виявлення порушень, та вжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

Як зазначалося уже вище, згідно абзацу 14 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи - управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління пункт 3 Порядку №1567 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповідності до вимог п.25, п. 27 згаданого Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Таким чином, із аналізу наведених приписів, суд приходить до висновку, що застосування до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт у спосіб та у порядку, наведеному вище, віднесено до повноважень відповідача.

Що стосується посилань позивача на правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 29.01.2020р. у справі №814/1460/16 з приводу того, що повноваження відповідача обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів стосувалися інших правовідносин, то суд зазначає, що наведені висновки стосувалися такого предмету спору як визнання протиправними дій державного інспектора щодо оформлення результатів рейдових перевірок, що не є предметом спору у цій справі, а відтак, зроблені у ній правові висновки не є подібними до правовідносин у даній справі, тому такі висновки в силу ч.5 ст.242 КАС України застосовані бути не можуть.

Отже, аргументи позивача з приводу того, що повноваження відповідача обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів спростовуються вищенаведеними приписами Закону №2344-Ш, Порядку №1567, у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а тому суд вважає їх неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу.

За викладеного, слід дійти висновку, що встановлені вище обставини не спростовують виявленого порушення норм законодавства на транспорті позивачем, а тому наведені позивачем у позові вище процедурні порушення самі по собі не можуть бути підставою для визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абзацу 14 частини першої статті 60 Закону №2344-Ш, через що правові підстави для скасування спірної постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу у адміністративного суду відсутні.

Згідно до вимог ст.ст.73,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, у ході судового розгляду даної справи протиправність оспорюваної постанови з урахуванням встановлених судом вище обставин у даній справі та аналізу вищенаведеного чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин жодними належними, достатніми та достовірними доказами позивачем не доведена.

Також у ході судового розгляду справи судом не виявлено, а позивачем доказів, які б спростовували факт виявленого порушення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно, яке було зафіксовано та мало місце 24.07.2021р., суду не надано.

Є безпідставними та необґрунтованими твердження позивача з приводу того, що перевезення вантажу здійснювалося насипом (пшениця), загальна вага транспортного засобу складала 42180 тон при нормі 44 000 тон, що підтверджено було товарно-транспортною накладною №474882 від 24.07.2021р., з огляду на те, що відповідно до п.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. №363 ( далі Правил №363) передбачено, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту (постанова Верховного Суду від 31.09.2019р. у справі №802/518/17-а).

При цьому, суд зазначає, що розрахунок плати за проїзд визначається за наслідком габаритно-вагового контролю, у тому числі, і шляхом визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті, а тому відомості з наведеної ТТН не можуть спростовувати встановлені під час такого контролю показники.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом доводи позивача з приводу того, що автомобіль перевозив сипучий вантаж пшеницю насипом, тому її маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, з огляду на те, що приписи 22.2 ПДР України, якими визначено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створення перешкод руху.

Пунктами 12.1,12.5 глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримуватися Правил дорожнього руху України. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була допущена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відтак, переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки його переміщення спричиняє збільшення динамічної маси транспортного засобу при гальмуванні, а також порушує стійкість транспортного засобу, що є загрозою для безпеки дорожнього руху.

Завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним, та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

Вказані негативні переміщення вантажу під час руху можуть призвести до непередбачуваних катастрофічних наслідків та є загрозою для безпеки дорожнього руху.

З огляду на викладене, суд вважає, що можливість звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля нормами чинного законодавства не передбачена.

Що стосується аргументів та підстав викладених позивачем у відповіді на відзив, поданої до суду через систему «Електронний суд» від 06.03.2025р., у якому позивач зазначив про неналежне оформлення Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відсутності підтверджень тому, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю здійснювалося з дотриманням правил застосування таких засобів, що свідчить про те, що позивач у спосіб надання відповіді на відзив ( у відзиві на позов від 28.02.2025р. такі питання взагалі не піднімалися а.с.38-44 том 2) здійснив спробу збільшити позовні вимоги додатковими підставами, що не відповідає та суперечить вимогам ч.2 ст.9, ст.47 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

А за приписами ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підставу позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, як встановлено судом у даній справі позивач не був позбавлений можливості подати відповідну письмову заяву про збільшення підстав позову, однак таким правом не скористався, відповідної заяви про збільшення підстав позову у порядку та у спосіб, встановлений ч.1 ст.47 КАС України не подавав (матеріали справи такої заяви не містять).

В той же час, збільшення підстав позову шляхом відображення таких обставин у відповіді на відзив нормами процесуального законодавства не передбачено.

Зміст позову наведених підстав не містить (а.с.1-9 том 1).

А відтак, з урахуванням порушення позивачем процесуального порядку та способу подання письмової заяви про збільшення підстав позову, встановленого ч.1 ст.47 КАС України, судом не надається оцінка збільшеним підставам позову, які висловлені позивачем у відповіді на відзив від 06.03.2025р., оскільки адміністративний суд має вирішувати адміністративні справи лише в межах заявлених позивачем позовних вимог в силу ч.2 ст.9 КАС України.

Інші доводи та аргументи викладені позивачем у позові вивчені судом, проте не заслуговують на увагу, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаної постанови відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення відповідачем прав та інтересів позивача при прийнятті оспорюваної постанови, а тому у адміністративного суду підстави для її визнання протиправною та скасування відсутні.

Окрім того, судом враховується і правова позиція ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Приймаючи до уваги все вище викладене, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, тому у задоволенні даного позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду даної справи, зокрема, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. згідно платіжного доручення від 21.09.2021р. №1009 (а.с. 40 том 1), суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову такі судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні обґрунтовані підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору, а також і судові витрати на правову допомогу, не підлягають стягненню з відповідача суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ар Ком» до Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №298363 від 07.09.2021р. - відмовити повністю.

Всі судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва