Справа № 380/8809/25
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 рокусправа № 380/8809/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в

Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Данилишина, 6/206; ) звернулось до суду із позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, буд. 35; ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДПС у Львівській області від 14.01.2025 №977/13-01-07-09.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом за результатами фактичної перевірки в належному позивачу магазині, яка проведена з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки в наказі контролюючого органу про проведення перевірки відсутн підстава проведення перевірки, а також відсутні реквізити суб`єкта, який перевіряється, що додатково підтверджує той факт, що податковий орган не отримував та не володів жодною інформацією про порушення ТОВ «СПЕШЛТЕХ» податкового законодавства. Жодних документів, які б підтверджували наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків (ТОВ «СПЕШЛТЕХ») законодавства, а отже про підставу проведення перевірки контролюючим органом не надано ТОВ «СПЕШЛТЕХ» ні безпосередньо перед проведенням перевірки, ні під час її проведення. Отже, на думку позивача, були відсутні правові підстави для проведення фактичної перевірки.

По суті зафіксованих актом фактичної перевірки порушень щодо неведення обліку товарних запасів, а саме відсутності документів походження та обліку товару, який знаходиться в реалізації, вказує, що факт вчинення такого правопорушення не підтверджений відповідачем належними, допустимими та достовірними доказами і ґрунтується на припущеннях. Зазначає, що позивачем при перевірці надані усі можливі первинні документи, обов`язковість ведення яких передбачена діючим законодавством, однак такі безпідставно не взято до уваги працівниками податкового органу. Факт надання вказаних документів відображений контролюючим органом в акті фактичної перевірки. Зауважує, що у запиті податового органу про надання документів взагалі відсутні вказівки щодо необхідності надання первинних документів, які підтверджують облік та походження товару. Акт не надання (відмови у наданні) тих чи інших документів в ході перевірки не складався. Зазначає, що всі товари, які знаходилися у місці продажу, відображені у відповідних первинних документах (накладних на переміщення), які були надані під час перевірки (в п.4.5 Акту перевірки про це зазначено), а також долучалися під час адміністративного оскарження ППР. Вважає, що обов`язковою умовою застосування штрафних санкцій, передбачених ст.20 Закону №265/95-ВР є факт реалізації не облікованих товарів (вручення їх покупцеві або надання в розпорядження), а розмір штрафних санкцій залежить від ціни фактично реалізованого товару, який не облікований належним чином. Тобто, зазначена норма встановлює відповідальність лише за продаж не облікованих товарів, а не їх наявність за місцем реалізації. При цьому, працівниками податкового органу не надано належних підтверджень фактів реалізації товариством не облікованих товарів, як і не надано копії чеків на вказану суму. Також покликаючись на позицію в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 810/3247/16, від 07.08.2018 у справі № 825/10/17, від 30.04.2020 у справі №803/954/14 та від 05.04.2023 у справі №420/7844/20 зазначає, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом оригіналів первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої ст.20 Закону №265/95-ВР. Оскільки накладні на переміщення товару, які наявні в матеріалах справи були ще й додатково надано ГУ ДПС у Рівненській області разом із запереченнями на акт перевірки, такі мали бути враховані відповідачем під час вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності відповідно до ст.20 Закону №265/95-ВР. Отже, висновок податкового органу про порушення порядку ведення обліку товарних запасів, ненадання первинних документів, які підтверджують облік і походження товару, реалізацію необлікованого товару, не відповідає дійсності.

Ухвалою суду від 12.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

27.05.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що підставою для призначення відповідачем фактичної перевірки у позивача був лист ДПС України 03.07.2024 № 19312/7/99-00-07-04-02-07 та доповідна записка управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській області від 27.11.2024 № 4351/17-00-05-10, що відповідає вимогам п.п. 80.2.2 п. 80. 2 ст. 80 ПК України, за змістом якої фактична перевірка може проводитись у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

По суті встановлених порушень наголошує, що перевіркою встановлено порушення вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме на початок фактичної перевірки 29.11.2024 в торговельному об`єкті (в магазині) де здійснює торгівлю позивач (м. Рівне, вулиця Соборна, 96), працівниками ГУ ДПС у Рівненській області, які проводили перевірку було знято залишки товарних запасів, які фактично знаходяться в реалізації на момент перевірки та результатами чого складено відповідний акт зняття залишків товару та встановлено наявність товару на загальну суму 159 373 грн., а також в період 30.11.2024 -03.12.2024 встановлено реалізацію товарів на суму 181 642,12 грн. згідно з базою даних СОД РРО (додаток 1 до акта). При цьому, документів щодо походження таких товарів та про підтвердження їх обліку на початок перевірки надано не було. Вказує, що взаємна дія правових положень абз.2 п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР і п.85.2 ст.85 ПК України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР такий обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів визначено саме на початок проведення перевірки. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначається законодавцем як самостійна підстава для застосування штрафних санкцій. Таким чином, первинні документи на товар мають зберігатися в місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття (реалізації, списання, тощо) останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах. Тому посилання позивача на те, що такі документи в повному обсязі було надано перевіряючим та додатково надіслані на адресу ГУ ДПС у Рівненській області є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки такі мали бути надані саме на початок проведення перевірки. Водночас позивачем лише 03.12.2024 було надано одну накладну на переміщення № 26/14 від 28.12.2024, що підтверджується власноручним завіренням позивачем копії такої накладної при надання контролюючому органу. При цьому така накладна на переміщення, не є документом, який дозволяє ідентифікувати постачальника та отримувача товару, а лише вказує на переміщення товару ТзОВ «Спешлтех. Наголошує, що документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання позивачем не долучено і до матеріалів справи. Отже, на думку відповідача, висновки про порушення позивачем п.12 ст. 3 Закону №265/95-ВР є обґрунтованими, оскільки докази і обґрунтування, наведені позивачем у позовній заяві, не спростовують висновки акта перевірки від 05.12.2024 № 19175/ж5/17-00-07-05-17/45459088 та не підтверджують неправомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 14.01.2025 №977/13-01-07-09.

У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 01.06.2025, представник позивача спростовує посилання відповідача на лист ДПС України №19312/7/99-07-04-02-07 від 03.07.2024, як на джерело інформації від контролюючого органу, що слугувала підставою для проведення фактичної перевірки, оскільки в самому листі відсутні будь-які посилання на конкретні порушення ТОВ «СПЕШЛТЕХ» законодавства, контроль за якими покладено на податкові органи. Більше того, вважає, що ця інформація може бути використана лише у тому випадку, якщо у ній наявне посилання на конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за якими покладено на податкові органи. Проте, з аналізу зазначеної вище інформації (листа) не вбачається конкретного порушення платником податків законодавства, контроль за якими покладено на податкові органи. По суті зафіксованого порушення вказує, що всі товари, які знаходилися у місці продажу, відображені у відповідних первинних документах (накладних на переміщення), які були подані контролюючому органу на момент подання заперечень на акт перевірки, адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення та при поданні позову до суду, оскільки ТОВ «СПЕШЛТЕХ» не було достеменно відомо, який саме товар був зазначений контролюючим органом у акті зняття залишків. Вважає, що позивач не позбавлений можливості подати будь-які належні та допустимі докази безпосередньо в судове засідання, оскільки контролюючим органом було надіслано на адресу позивача акт перевірки без додатків, зокрема й без акта зняття залишків товару. Позивач також не погоджується з доводами відповідача про те, що надані позивачем накладні на переміщення не є первинними документами, оскільки накладні на переміщення №26/11 від 21.11.2024 та №26/14 від 28.11.2024 є документами, які належним чином підтверджують облік та походження і визначені в ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Суд, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване як юридична особа, за адресою: 79000, м. Львів, вул. Данилишина, 6, офіс 206; . Перебуває на загальній системі оподаткування, платник ПДВ.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами; 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням; 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткуванням, деталями до нього; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки; 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткуванням у спеціалізованих магазинах; 47.79 Роздрібна торгівля уживаними товарами в магазинах; 73.11 Рекламні агентства.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області 27.11.2024 прийнято наказ № 2944-п «Про проведення фактичної перевірки магазину «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96», з метою перевірки: дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2, керуючись ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.8 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями, надалі також - ПК України) призначено провести фактичну перевірку позивача з 29.11.2024 терміном 10 діб.

Відповідно до вищевказаного наказу № 2944-п від 27.11.2024 «Про проведення фактичної перевірки магазину «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96» та направлень на перевірку від 27.11.2024 №№ 5277/ж3/-17-00-07-05-15, 5278/ж3/-17-00 07-05-15 Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведена фактична перевірка господарської одиниці магазину «ЯБКО» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96, яке належить суб`єкту господарської діяльності Товариству з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ ().

За результатами перевірки складено Акт фактичної перевірки 05.12.2024 № 19175/ж5/17-00-07-05-17/45459088 (далі Акт перевірки від 05.12.2024), яким встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ вимог п.12 ст.3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі також - Закон №265/95-ВР).

Так, за висновками акту перевірки встановлено не ведення у порядку, встановленому законоавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме згідно актів зняття залишку товарів від 29.11.2024 у магазині «ЯБКО» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96 знаходяться товари на загальну суму 159 373,00 грн. без будь-яких документів, які підтверджують їх облік та походження. Крім цього, в ході перевірки встановлено реалізацію товарів згідно додатка 1 до акта перевірки (база даних СОД РРО) за період з 30.11.2024 по 03.12.2024 на загальну суму 181 642,12 грн., проте документів, які підтверджують походження та облік даного реалізованого товару не надано, тобто встановлено факт реалізпції необлікованого товару на суму 181 642,12 грн. Всього за наслідками перевірки встановлено необлікованих товарів на загальну суму 341 015,12 грн.

В підтвердження відмови представником позивача - Бойчук Н.П. від підписання та отримання одного примірника акта перевірки від 05.12.2024 відповідачем подано складений його представниками Акт відмови від підписання та отримання акта (довідки) фактичної перевірки від 06.12.2024 №1201/ЖБ/17-00-07-05-18.

Не погодившись із висновками акта перевірки представником позивача 28.12.2024 засобами поштового зв`язку подано до Головного управління ДПС у Рівненській області заперечення на акт фактичної перевірки.

Головним управлінням ДПС у Рівненській розглянуто заперечення позивача на акт перевірки та 06.01.2025 надано відповідь за №112/Ж12/17-00-07-05-24, в якій повідомлено позивача, що в ході розгляду заперечень до акта фактичної перевірки, висновки залишено без змін.

Оскільки позивач зареєстрований у м. Львові, матеріали фактичної перевірки надіслані до Головного управління ДПС у Львівській області для прийняття рішення.

На підставі Акта перевірки від 05.12.2024 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято податкове повідомлення рішення від 14.01.2025 №977/13-01-07-09, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки у розмірі 341 015,12 грн. на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Вищезазначене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до ДПС України, однак, рішенням ДПС України про результати розгляду скарги від 28.03.2025 за №8776/6/99-00-06-03-01-06 скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ залишено без задоволення, а податкове повідомлення рішення від 14.01.2025 №977/13-01-07-09 без змін.

Не погоджуючись з висновками акта перевірки та спірним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі також ПК України).

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, визначаються Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (надалі також Закон №265/95-ВР).

Як передбачено частиною першою статті 15 Закону №265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, згідно із положеннями пункту 80.1. статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Судом встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки вказано дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та відповідно до п.п. 80.2.2 п. 80.2, керуючись ст. 20, п.п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.8 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 ПК України.

За приписами пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (п.п. 80.2.2).

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки.

Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Так, у відповідності до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, для проведення перевірки надаються копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Застосовуючи положення пункту 81.1 статті 81 ПК України, Верховний Суд, у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 зазначив, що аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником. Реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Такий наказ не можна вважати протиправним. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, який містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

В силу положень частини п`ятої статті242 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи міститься лист Державної податкової служби України від 03.07.2024 № 19312/7/99-00-07-04-02-07 та доповідна записка управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській області від 27.11.2024 № 4351/17-00-05-10, в яких на підставі аналізу інформації, зроблено висновок про необхідність проведення детального аналізу діяльності господарських об`ектiв, де здiйснюсться реалiзацiя технiки (APPLE) шляхом проведення фактичних перевірок, зокрема, і магазину «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96.

Так, за змістом листа ДПС України від 03.07.2024 № 19312/7/99-00-07-04-02-07, з метою контролю вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій та з огляду на інформацію, яку опублікував ОСОБА_1 на офіційному YouTube каналі «Плинський media» стосовно здійснення незаконної реалізації дороговартісної техніки «APPLE», яка потрапила на територію України без належного митного оформлення та сплати усіх необхідних податків та платежів, доручено територіальним підрозділам податкового аудиту посилити контроль та організувати на постійній основі збір податкової інформації щодо торгівельних об`єктів, де здійснюється продаж зазначеної продукції. Крім цього, доручено активізувати заходи податкового контролю щодо господарських об`єктів, де здійснюється реалізація техніки «APPLE» шляхом проведення фактичних перевірок з урахуванням вимог статті 80 ПК України.

Отже вказаний лист та доповідна записка в розумінні підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України є інформацією, яка дає підстави для призначення та проведення фактичних перевірок.

Враховуючи наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, суд вважає, що наявність посилання у згаданому наказі на проведення перевірки на п.п.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, як на підставу проведення такої, фактичним підтвердженням чого є лист Державної податкової служби України від 03.07.2024 № 19312/7/99-00-07-04-02-07 та доповідна записка управління податкового аудиту ГУ ДПС у Рівненській області від 27.11.2024 № 4351/17-00-05-10, не може вказувати на протиправність такого наказу, а тому доводи позивача щодо порушення процедури перевірки в цій частині не заслуговують на увагу.

У аспекті наведеного суд також звертає увагу на те, що наказ ГУ ДПС у Рівненській області від 27.11.2024 № 2944-п «Про проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 » містить відомості, зокрема, про:

- мету перевірки - дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами);

- вид перевірки -фактична перевірка;

- підстави для проведення перевірки - підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України;

- об`єкт, перевірка якого проводитиметься, магазин «Ябко» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96.

Тож з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає, що в контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача. Зміст наявного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

Суд також враховує, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду викладеному в постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 порушення, допущені під час призначення та проведення перевірки, можуть бути підставою для скасування рішення контролюючого органу у випадку, якщо такі порушення вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення. Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Щодо суті зафіксованих актом перевірки порушень, які стали підставою для застосування до позивача фінансових санкцій суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону №-265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання (як юридичних осіб, так і фізичних осіб-підприємців (за виключенням перелічених в другому абзаці цієї норми осіб, до яких позивач не відноситься)) вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). При цьому до 01 січня 2022 року суб`єкт господарювання зобов`язаний був надати такі документи під час проведення перевірки, а після цієї дати такий обов`язок має бути виконаним саме на початок її проведення.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

Згідно зі статтею 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі № 420/12275/22 та від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.

З цих підстав доводи позивача про те, що сама по собі відсутність на момент перевірки оригіналів первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої ст.20 Закону №265/95-ВР не відповідають обстаинам справи та діючому законодавству, а позиція в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 810/3247/16, від 07.08.2018 у справі № 825/10/17, від 30.04.2020 у справі №803/954/14 та від 05.04.2023 у справі №420/7844/20 не є застосовною до спірних правовідносин з огляду на внесення змін до закону в цій частині.

Отже, після початку перевірки, яка в даному випадку була фактичною, саме на позивача було покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а у податкового органу їх прийняти та оцінити.

В ході проведення фактичної перевірки продавцю вручено під розписку запит від 29.11.2024 з проханням надати документи, які пов`язані з предметом перевірки, а саме: договір з банком/анкета заява на еквайрингове підключення; банківські виписки по еквайрингу в розрізі трансакцій по даті і час за період з 17.10.2024 по 29.11.2024; трудові договори (накази) з найманими працівниками. При цьому варто зауважити, що запит від 29.11.2024 про надання документів, які становлять предмет перевірки, чітко вказував за який період діяльності необхідно надати документи.

Проте, на запит ТзОВ «СПЕШЛТЕХ» документи не надано, про що складено акт від 06.12.2024 №1202/Ж6/17-00-07-05-18.

Відповідно до акту перевірки від 05.12.2024 (п.4.5), працівником магазину «Ябко» було надано акт зняття залишків; опис наявних купюр і монет; договір №15-10 безоплатного користування майном (позики) від 15.10.2024 та акт приймання-передачі до договору безоплатного користування майном (позичка) №15-10 від 15.10.2024; заяву про приєднання №1108 до Умов та Правил надання послуги Еквайринг від 26.09.2024; х-звіт; фіскальні чеки;; накладна на переміщення №26/14 від 28.12.2024.

Інших документів, а саме банківські виписки по еквайрингу в розрізі трансакцій по даті та часу і трудові договори (накази) на прийняття на роботу працівників магазину «Ябко» товариством не надано.

Пунктом 85.2. статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Відповідно до пункту 85.4 статті 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Однак до перевірки не надано у повному обсязі документів, що належать та пов`язані з предметом перевірки, зокрема, не надано до перевірки банківських виписок по еквайрингу в розрізі трансакцій по даті і час за період з 17.10.2024 по 29.11.2024, а також трудових договорів (накази) з найманими працівниками.

При цьому, суд зауважує, що у позивача було достатньо часу для надання відповідних документів. Проте, жодні відомості про перешкоди у наданні такого документу посадовим особам контролюючого органу під час перевірки, матеріали справи не містят.

Як зафіксовано актом перевірки від 05.12.2024 згідно актів зняття залишку товарів від 29.11.2024 у магазині «ЯБКО» за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, 96 знаходяться товари на загальну суму 159 373,00 грн. без будь-яких документів, які підтверджують їх облік та походження. Крім цього, в ході перевірки встановлено реалізацію товарів згідно додатка 1 до акта перевірки (база даних СОД РРО) за період з 30.11.2024 -03.12.2024 на загальну суму 181 642,12 грн., проте документів, які підтверджують походження та облік даного реалізованого товару не надано, тобто встановлено факт реалізпції необлікованого товару на суму 181 642,12 грн. Всього за наслідками перевірки встановлено необлікованих товарів на загальну суму 341 015,12 грн.

Ведення бухгалтерського обліку, який є підставою для податкового обліку, регламентується Законом від 16.07.1999 № 996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (зі змінами та доповненнями).

Статтею 9 Закону № 996, встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Враховуючи норми статті 9 Закону № 996, будь-який документ щодо ідентифікованого товару має силу первинного документу лише в разі фактичного здійснення господарської операції, що в свою чергу має підтверджуватися, в тому числі, реальним джерелом походження (виробництва) певного товару в обсязі, зазначеному у первинному документі та податковій накладній.

Статтею 4 Закону №996 визначено, що одним з основних принципів бухгалтерського обліку та фінансової звітності є превалювання суттєвості над формою операції враховуються у відповідності з їх суттєвості, а не тільки виходячи із юридичної форми.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2 статті 3 Закону № 996 - фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Завданням обліку товару є забезпечення достовірності даних з надходження та відпуску товару. Не облікований товар, або його нестача розраховуються як різниця між залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), визначених на підставі документів бухгалтерського обліку, та фактичними залишками запасів (товарно-матеріальних цінностей), виявленими під час перевірки.

Крім того вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Таким чином, суб`єкт господарювання зобов`язаний вести облік товарних запасів за місцем їх реалізації та здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Суд зауважує, що накладна на переміщення №26/14 від 28.12.2024 не підтверджує облік та походження товару, оскільки дана накладна створена особисто ТзОВ «СПЕШЛТЕХ» для переміщення товару з основного складу до торгової точки. При цьому, накладна на переміщення не є документом який дозволяє ідентифікувати постачальника та отримувача товару, а лише вказує на переміщення товару ТзОВ «СПЕШЛТЕХ» з одного складу на інший, що належать ТзОВ «СПЕШЛТЕХ».

Окрім цього, накладна на переміщення №26/14 від 28.12.2024 була подана позивачем лише 03.12.2024, а накладна на переміщення №26/11 від 21.11.2024 не була взагалі подана під час перевірки.

Доводи позивача про те, що в запиті на надання документів контролюючим органом не вказано інших документів щодо походження та обліку товарів, які мав би подати позивач, а тому і відсутність такого обов`язку в позивача, суд вважає безпідставними, оскільки взаємна дія правових положення абз.2 п.12 ст.3 Закону № 265/95-ВР і п.85.2 ст.85 ПК України зобов`язують платника податків при проведенні фактичної перевірки без окремої письмової вимоги надати документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

З цих підстав і необгрунтованими є доводи позивача щодо неможливості подання таких документів на початок проведення перевірки з огляду на відсутність в позивача опису зняття залишків, оскільки обов`язок позивача подавати первинні документи на підтвердження походження та обліку товару передбачено не лише на товар, який виявлено контролюючим органом при перевірці, а на весь наявний товар, який знаходиться в місці продажу і реалізовується суб`єктом господарювання.

Слід зазначити, що 01 серпня 2020 року набрав чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 128-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг», яким стаття 20 Закону № 265/95-ВР викладена у новій редакції, де відповідальність суб`єктів господарювання передбачена не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів.

Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів.

Такі висновки щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 280/6422/22.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується наявність первинних документів в місці продажу товару на початок проведення перевірки.

Отже, з огляду на вимоги наведених приписів Закону №265/95-ВР, не надання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Документи не надано як до акту перевірки, так і не надано до заперечень на акт перевірки. В спірному випадку позивач такі докази не подав і суду, а судом не встановлено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що як на початок проведення перевірки, так і під час проведення перевірки, а також і суду, позивачем не було подано всіх первинних документів в підтвердження факту походження та обліку товарів, які зазначені в описі зняття залишків і які знаходилися на реалізації в позивача згідно даних СОД РРО за період з 30.11.2024 по 03.12.2024, що відповідно до диспозиції норми статті 20 Закону №265/95-ВР є підставою для застосування фінансової санкції.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, підсумовуючи наведене вище, суд доходить висновку, що здійснені за наслідками проведеної контролюючим органом фактичної перевірки висновки про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є обґрунтованими, а оскаржуване рішення про застосування фінансових санкцій від 14.01.2025 №977/13-01-07-09 відповідає критеріям визначеним в частині 2 статті 2 КАС України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність прийнятого рішення, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати належить покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 19-21, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

в и р і ш и в:

у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ (місцезнаходження: 79007, м. Львів, вул. Данилишина, 6/206; ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 14.01.2025 №977/13-01-07-09 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕШЛТЕХ суми штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 341 015,12 грн. відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.5 розділу VII Перехідних положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяЧаплик Ірина Дмитрівна