Справа № 604/356/25
Суддя: Сташків Н. Б.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 604/356/25
Провадження № 2-а/604/19/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року селище Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташківа Н.Б.,

за участі секретаря судового засідання Крупи А.А.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в селищі Підволочиську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Драус О.О, звернулась до Підволочиського районного суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 березня 2025 року позивач через застосунок «Дія» отримав повідомлення про необхідність сплати штрафу у розмірі 340 грн. згідно постанови серії ЕНА №04323633 за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП здійснення проїзду без зупинки перед контрольним пунктом.

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, винесена з порушенням закону та підлягає скасуванню.

Зазначає, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи на автодорозі М-30, під`їжджаючи до блокпосту, змешив швидкість відповідно до знаків наказових знаків обмеження швидкості, до повної зупинки транспортного засобу, побачивши перед собою поліцейського, який махнув жезлом, виконуючи його вказівку, ОСОБА_1 під`їхав вперед і зупинився на узбіччі. В подальшому до нього підійшов поліцейський, попросив документи і вказав що на нього буде складена постанова за невиконання вимог знак «стоп-контроль», після чого повернув документи і сказав, що постанова прийде в застосунок «Дія», а водій може продовжити рух.

Таким чином вважає оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням вимог закону, оскільки розгляд справи не відбувався в присутності особи, без роз`яснення прав особи що притягається до адміністративної відповідальності, а також не пред`явлено жодних доказів на підтвердження вчинення правопорушення ОСОБА_1 .

На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія ЕНА №04323633 від 21 березня 2025 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити, та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 квітня 2025 року було відкрито провадження у даній справі та призначено дату судового засідання.

17 квітня 2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. З даного відзиву вбачається, що представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що факт вчинення позивачем правопорушення підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який долучено до відзиву. Крім того вказує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся в присутності позивача, якому було роз`яснено його права, жодних клопотань позивач не заявляв, жодних з роз`яснених йому прав скористатись не бажав, отже не був жодним чином обмежений у своїх правах.

Також представник відповідача вказала, що вважає заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу у сумі 1000 грн. неспівмірним відносно даної категорії справ.

У зв`язку з наведеним представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 15 травня 2025 року, за клопотанням представника позивача, було витребувано від Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції оригінал постанови серії ЕНА № 04323633 від 21 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, якою передбачено штраф в сумі 340 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явилась.

Представник відповідача у призначене судове засідання не з`явилась, у поданому до суду відзиві просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21 березня 2025 року було винесено постанову серії ЕНА 04323633 стосовно ОСОБА_1 за порушення ним ч.1 ст.122 КУпАП. Даний факт ніким зі сторін не заперечується.

З відеозапису наданого представником відповідача, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом, марку та номер якого не вдалось візуально встановити з наданого відеозапису. Вбачається, що транспортний засіб рухається на території блокпосту, і під`їжджаючи до місця розташування працівників поліції, на поданий жест працівника з`їжджає на узбіччя та зупиняється. Після зупинки транспортного засобу на узбіччі, працівник поліції представився, попросив у водія пред`явити документи, та згодом повідомив про те що водієм порушено вимоги ПДР, а саме що він не зупинився в зоні дії знаку 3.41. На запитання працівника поліції «Що можете пояснити на рахунок Вашого порушення?» Барановський М.Я. відповідає «Я думав тут десь зупинятися», згодом працівник поліції пояснює, що вимогу про зупинку необхідно виконувати перед знаком. Після цього працівник поліції повідомляє водію про те що ним розглядається справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП і роз`яснює водієві його права передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а згодом приймає рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу.

На виконання ухвали суду про надання суду оригіналу оскаржуваної постанови представником відповідача через систему «Електронний суд» надіслано до суду скановану копію постанови про адміністративне правопорушення, яка однак не є чіткою, в ній відсутні частини тексту, її зміст неможливо встановити однозначно, оскільки чорнило частково витерте, дослідити зміст постанови повністю - не вбачається можливим.

Позивач заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та оскаржив винесену постанову до суду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивач зазначає, що він дійсно 21 березня 2025 року керував транспортним засобом Ford Focus д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи на автодорозі М-30, під`їжджаючи до блокпосту, зменшив швидкість відповідно до знаків наказових знаків обмеження швидкості, до повної зупинки транспортного засобу, побачивши перед собою поліцейського, який махнув жезлом, виконуючи його вказівку, під`їхав вперед і зупинився на узбіччі.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -

З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що на відеозаписі, здійсненому за допомогою нагрудної камери поліцейського, зафіксовано вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Разом з тим, з наданого стороною відповідача відеозапису вбачається, що на ньому зафіксовано, що позивач керуючи транспортним засобом зупинився на конклюдентну вимогу (жест рукою) працівника поліції зупинився на узбіччі. При цьому з наданого відеозапису взагалі неможливо встановити які саме знаки дорожнього руху було встановлено у даному місці, на відеозаписі видно лише задню сторону двох знаків дорожнього руху, що не дозволяє суду встановити які саме правила дорожнього руху було встановлено цими знаками.

Відеозапис не містить факту вчинення позивачем правопорушення, за яке передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП.

Крім того суд звертає увагу, що відповідачем не надано суду копію оскаржуваної постанови, яка б дозволяла встановити дату, місце, час та суть адміністративного правопорушення, особу яка її винесла, що не дозволяє встановити зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Надану суду копію оскаржуваної постанови неможливо прочитати через стерте, або місцями взагалі відсутнє чорнило.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що згідно положень розділу 33. «ДОРОЖНІ ЗНАКИ», глави 3. «Заборонні знаки» п.3.41 «Контроль». - Забороняється проїзд без зупинки перед контрольними пунктами (дорожня станція патрульної поліції, карантинний пост, прикордонна зона, закрита територія, пункт оплати проїзду на платних дорогах тощо).

Застосовується лише за умови обов`язкового поетапного обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил.

Відомостей про те, що на блокпості, вказаному відповідачем як місце інкримінового позивачу адміністративного правопорушення було дотримано вимоги ПДР про обов`язквое поетапне обмеження швидкості руху шляхом попереднього встановлення необхідної кількості знаків 3.29 та (або) 3.31 згідно з вимогами пункту 12.10 цих Правил, суду не надано.

Виходячи із норм, викладених в ст.77 КАС України, встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Вбачається, що відповідачем суду не надано будь-яких доказів правомірності рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Встановлено, що суду не надано належних доказів фіксації факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення 02 вересня 2023 року.

Разом з тим, суд відхиляє доводи представника позивача про те, що розгляд справи не відбувався в присутності особи, та те що ОСОБА_1 не було роз`яснено його права як особи що притягається до адміністративної відповідальності, оскільки такі твердження спростовуються наданим відповідачем відеозаписом.

За таких обставин, оцінивши надані докази, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач також просить суд закрити провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Вимога позивача про закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає задоволенню, оскільки будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення суду не надано.

З огляду на наведене, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо питання про стягнення на користь позивача понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на надання професійної правничої (правової) допомоги адвоката до позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги №34 від 27 березня 2025 року, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 27 березня 2025 року, яким визначено вартість послуг адвоката в розмірі 1000,00 грн. та вартість судового збору в розмірі 605,40 грн., платіжну інструкцію від 27 березня 2025 року, якою підтверджується отримання адвокатом коштів в розмірі 1005, 03 грн.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено клопотання про відмову в задоволенні позову, в тому числі і в частині витрат на оплату правничої допомоги, яке мотивовано тим, що заявлені позивачем витрати не є співмірним витратам, щодо складності справи, часом, витраченим адвокатом, а тому це є підставою для відмови у задоволенні вимоги позивача щодо понесених витрат на правничу допомогу.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд також враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі № 500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей нової процедури відшкодування витрат на професійну правову допомогу за Кодексом адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.04.2019 у справі № 826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору про надання правової допомоги, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, суд доходить до висновку, що клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу адвоката підлягає задоволенню, а саме стягненню на користь позивача суми у розмірі 1000 грн.

Крім того позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст.139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 605 гривень 40 копійок.

Керуючись статтями 122, 256, 261, 268, 276, 288, 289, 293 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 Про Правила дорожнього руху, статтями 9, 21, 72-78, 90, 121, 123, 139, 205, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА №04323633 від 21 березня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (46003, м. Тернопіль, вул. Котляревського, 24, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок., а всього стягнути 1605 (одну тисячу шістсот п`ять) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Б. Сташків