Справа № 600/663/25-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Чернівці Справа № 600/663/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі - відповідач), в якому просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов??язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв`язку з здійсненням постійного стороннього догляду за сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує такого догляду;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу" за сімейними обставинами у зв?язку з здійсненням постійного стороннього догляду за сестрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка потребує такого догляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Водночас, його сестра ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 048351.

Позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав відповідачу рапорт про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється особою з інвалідністю І групи підгрупи "А" інвалід дитинства.

Оскільки відповідач не звільнив його з військової служби на підставі поданого рапорту, позивач вважає дії відповідача протиправними.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суду витребувано з військової частини НОМЕР_2 письмові докази по справі.

Військова частина НОМЕР_2 подала до суду відзив, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач, посилаючись на положення абз.13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", вказував, що для наявності підстав до звільнення з військової служби, солдату ОСОБА_1 необхідно було б надати разом із рапортом документ, який підтверджує наявність у їхньої матері ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка є одночасно членом сім`ї першого ступеня споріднення для позивача та його сестри ( ОСОБА_2 ) потреби у постійному догляді, а саме висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди повсякденного функціонування особи з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Про те, жодного із документів, які перелічені у вищезгаданій нормі Закону, позивачем на ОСОБА_3 до рапорту від 26.12.2024 не надано, а інші документи (акти обстеження, нотаріальна заява ОСОБА_3 , тощо) не можуть бути взяті до уваги, в силу прямої вказівки в Законі України 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на те, якими саме документами має бути підтверджена потреба у сторонньому догляді.

Більше того, до рапорту на звільнення від 26.12.2024, ОСОБА_1 долучено копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , з якої вбачається, що її батьками (тобто членами сім`ї першого ступеня споріднення) являється: батьком ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_3 . Наданий документ, враховано відповідачем, а тому у відповіді зазначено про відсутність підстав на звільнення, оскільки на вказаних членів сім`ї першого ступеня споріднення ОСОБА_2 , не надано документів про те, що вони являються інвалідами або самі потребують стороннього догляду.

Враховуючи наведене, відповідач вважає, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Позивач скористався правом, передбаченим ст. 163 КАС України, та подав до суду через представника відповідь на відзив.

З`ясувавши обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану на посаді стрільця-радіотелефоніста 3 відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, у військову званні "солдат".

26.12.2024 позивач звернувся до військової частини НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової частини НОМЕР_2 на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в запас за сімейними обставинами, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється особою з інвалідністю І групи підгрупи "А" інвалід дитинства. В рапорті позивачем повідомлено, що його сестра ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю І групи підгрупи "А" інвалід дитинства, інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення немає (а.с. 33, 81).

За результатами розгляду рапорту, командир військової частини НОМЕР_2 направив на адресу позивача лист від 22.01.2025 за вих. № 50/113/12-183, яким повідомив про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби в запас, передбачені абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 62, 79-80).

В обґрунтування відмови у звільненні з військової служби відповідач, посилаючись на положення п.п. "г" п. 2 ч. 4, ч. 7, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначав, що з доданих до рапорту документів вбачається, наявність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за сестрою ОСОБА_2 , а саме: мати солдата ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2 ) - ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Вважаючи дії відповідача щодо не звільнення з військової служби протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Надалі, воєнний стан був неодноразово продовжений і Верховна Рада України щоразу їх затверджувала відповідними законами.

Указом Президента України № 69/2022 Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Укази Президента України про мобілізацію щоразу затверджувала Верховна Рада України відповідними законами.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.92 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII, в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Як видно з матеріалів справи, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється особою з інвалідністю І групи підгрупи "А" інвалід дитинства.

Щодо звільнення позивача з військової служби, у зв`язку з необхідністю постійного догляду за сестрою з числа осіб з інвалідністю I групи, суд зазначає таке.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII.

Так, за змістом п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на час звернення позивача з рапортом) під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, а саме: необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2122-IX.

Підпунктом 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.

Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення для цілей розділу IV цього Кодексу вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.

Проте, такі положення застосовуються для цілей розділу IV "Податок на доходи фізичних осіб" Податкового кодексу України (застосовується до доходів, отриманих починаючи з 1 січня 2017 року платником податків у вигляді спадщини/дарунка).

Щодо членів сім`ї, то законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї, а лише визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є: спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Згідно з ч. 1 ст. 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Статтею 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно зі ст. 203 Сімейного кодексу України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Сімейним кодексом України також встановлено: обов`язок внуків, правнуків утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда (ст. 266); обов`язок по утриманню братів та сестер (ст. 267).

Відповідно до ч. 2 ст. 267 Сімейного кодексу України повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу.

Поняття "обов`язку утримання" та "обов`язку здійснення догляду" не є тотожними.

Так, утримання особи - це надання матеріальної допомоги. Постійний догляд - це форма догляду за особою з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.

У позові позивач стверджував, що його сестра ОСОБА_2 є особою з інвалідністю І групи підгрупи "А" інвалід дитинства та потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, у зв`язку з чим він виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою.

Частиною 7 ст. 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення № 1153/2008).

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) ІНФОРМАЦІЯ_4, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно з абз. 4 п. 241 Положення № 1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454 (далі - Інструкція, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII Інструкції звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції (п. 12.11 Інструкції).

Через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підпунктом "г" пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років) (п. 5 Додатку 19 до Інструкції).

Аналіз вищезазначених норм законодавства свідчить, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби, зокрема, через сімейні обставини або з визначених названим Законом поважних причин.

Для звільнення за цих обставин військовослужбовець зобов`язаний подати, зокрема, рапорт та документи, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, в даному спорі докази необхідності здійснювати позивачем постійний догляд за сестрою з числа осіб з інвалідністю I групи, відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як свідчать матеріали справи, позивач подав рапорт про звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за сестрою ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється особою з інвалідністю І групи підгрупи "А" інвалід дитинства, а інші члени сім`ї першого ступеня споріднення реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (самі потребують постійного догляду).

Як доказ наявності сімейних обставин або інших поважних причин позивач долучив до рапорту наступні документи:

- копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 ,

- копія паспорта громадянина України ОСОБА_2 ,

- копія паспорта громадянина України ОСОБА_3 ,

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ,

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 ,

- копія довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №048351 ОСОБА_2 ,

- копія висновку ЛКК №1012 від 06.05.2021 ОСОБА_2 ,

- витяг з реєстру територіальної громади № 2024/015227326 ОСОБА_2 ,

- акт обстеження житлово-побутових умов проживання Берегометської селищної ради від 16.10.2024 №1-401;

- довідка про склад сім`ї ОСОБА_1 . Берегометської селищної ради від 29.07.2024 №1-984;

- копія військового квитка ОСОБА_1 ,

- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_3 ,

- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ,

- копія картки платника податків ОСОБА_1 ,

- копія картки платника податків ОСОБА_2 ,

- копія картки платника податків ОСОБА_3 ,

- нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 ,

- акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 16.10.2024 №1-401;

- довідка управління соціального захисту населення Вижницької районної державної адміністрації № 2869 від 18.10.2024.

Розглядом справи по суті встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 24.10.1987, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками позивача є: батько - ОСОБА_5 ; мати - ОСОБА_3 (а.с. 43 на звороті).

Дослідженням витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України встановлено, що відомості про дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою) (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 20.03.1920, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьками ОСОБА_2 є: батько - ОСОБА_4 ; мати - ОСОБА_3 (а.с. 44 на звороті).

Дослідженням витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батьків відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України встановлено, що відомості про дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 виховувала дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сама, як мати одиночка, а діти під час народження були записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.

Матеріалами справи також підтверджується, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 048351 від 04.04.2018, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи "А", підгрупа "А", інвалід з дитинства. Потребує постійного стороннього нагляду та догляду (а.с. 45 на звороті).

Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 1012, виданого Вижницькою багатопрофільною лікарнею інтенсивного лікування 06.05.2021, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом І групи "А", підгрупа "А" внаслідок психічного розладу, переглянутої 02.04.2018 (безстроково), проживає разом з ОСОБА_1 за адресою с. Луківці.

За рівнем обмеження життєдіяльності, ОСОБА_2 обмежена в самообслуговуванні, обмежена в здатності до орієнтації, обмежена в здатності до спілкування, обмежена в здатності контролювати свою поведінку, у зв`язку з чим потребує постійного стороннього догляду. Висновок видано безтерміново (а.с. 46 на звороті).

В матеріалах справи також міститься пенсійне посвідчення серії НОМЕР_5 від 26.05.2009, видане на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про призначення пенсії по інвалідності 2 гр. з дитинства (а.с. 55 на звороті).

Згідно довідки про склад сім`ї, від 29.07.2024 № 1-984, виданої Лукавецьким старостинським округом № 1 Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (голова двору); ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка); ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (син) (а.с. 48 на звороті).

Дослідженням акту обстеження матеріально - побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання від 16.10.2024 № 1-401, виданого Лукавецьким старостинським округом № 1 Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області встановлено, що на підставі заяви позивача, уповноваженими особами Лукавецького старостинського округу № 1 Берегометської селищної ради проведено обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання за адресою АДРЕСА_1 . В ході обстеження встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 (заявник); ОСОБА_3 (мати); ОСОБА_2 (сестра). Дана сім`я проживає у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні. Заявник в даний час не працює, здійснює догляд за сестрою ОСОБА_2 , 1980 р.н., яка є інвалідом 1-А групи психічного розладу. Заявник проживає на одній житловій площі і здійснює догляд за сестрою (а.с. 47-48, 97 - 98).

Згідно акту про встановлення факту здійснення постійного догляду від 16.10.2024 № 1-402, виданого Лукавецьким старостинським округом № 1 Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, комісією проведено обстеження за адресою АДРЕСА_1 та встановлено факт здійснення позивачем постійного догляду за ОСОБА_2 (а.с. 99).

В матеріалах справи також містяться копія паспорта ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , копія картки фізичної особи- платника податків та пенсійне посвідчення серії НОМЕР_6 від 05.02.2003 про призначення ОСОБА_3 пенсії за віком (а.с. 89 - 91, 104, 105).

Матеріалами справи підтверджується, що за результатами розгляду рапорту, командир військової частини НОМЕР_2 направив на адресу позивача лист від 22.01.2025 за вих. № 50/113/12-183, яким повідомив про відсутність правових підстав для звільнення з військової служби в запас, передбачені абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 62, 79-80).

В обґрунтування відмови у звільненні з військової служби відповідач, посилаючись на положення п.п. "г" п. 2 ч. 4, ч. 7, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначав, що з доданих до рапорту документів вбачається, наявність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за сестрою ОСОБА_2 , а саме: мати солдата ОСОБА_1 (мати ОСОБА_2 ) - ОСОБА_3 та батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

У контексті зазначеного суд звертає увагу відповідача, що чинним законодавством не визначено чіткого переліку документів, які подаються військовослужбовцем, для підтвердження в нього підстав для звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Так само законодавством не передбачено порядку видачі документа конкретної форми (довідки, витягу тощо), який би містив інформацію про наявність чи відсутність членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.

Додатково суд звертає увагу на лист Міністерства юстиції "Щодо видачі витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян" від 25.08.2023 № 112984/19.3.2/11-23, яким було надано роз`яснення Генеральному штабу Збройних Сил України та Міністерству оборони України, в якому зазначено, що, оскільки, законодавством встановлено конкретні форми витягів з Реєстру, які формуються з нього автоматично, видача за заявою фізичної особи витягу з Реєстру щодо відсутності працездатних дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), а також витягу з Реєстру про відсутність працездатних інших дітей у особи з інвалідністю (у разі наявності у військовозобов`язаного батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю), не передбачена чинним законодавством.

Отже, на переконання суду, можливість довести відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявна лише у тому випадку, якщо такі члени сім`ї існували раніше та правовий зв`язок між ними припинився, що підтверджується, наприклад, рішенням суду, свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про розірвання шлюбу тощо. Проте, якщо таких членів сім`ї не існувало взагалі, то підтвердити їх відсутність неможливо.

Суд наголошує, що особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Тому, відмовлячи позивачу у погодженні рапорту фактично з підстав відсутності документа (документів), який неможливо надати, відповідач покладає на позивача надмірний тягар по збиранню доказів.

У розрізі вказаного суд вважає за необхідне звернути увагу, що у справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування" не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

На переконання суду, не можна визнати пропорційним та законним втручання у права особи, внаслідок допущеної суб`єктом владних повноважень помилки, якщо така особа до цього виконала залежні від неї дії для проходження певної процедури.

Однією із підстав відмови позивачу у звільненні з військової служби відповідач, посилаючись на положення п.п. "г" п. 2 ч. 4, ч. 7, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" зазначав, що з доданих до рапорту документів вбачається наявність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за сестрою ОСОБА_2 , а саме: батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

Як зазначалося вище, ОСОБА_3 виховувала дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сама, як мати одиночка, а діти під час народження були записані відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України.

Згідно заяви ОСОБА_3 , яка нотаріально посвідчена 17.09.2024 та долучена позивачем до рапорту, у зареєстрованому шлюбі вона з будь-якими особами не перебувала та станом на 17.09.2024 як на території України, так і за межами в зареєстрованому шлюбі не перебуває (а.с. 101).

Отже, постійний догляд за ОСОБА_2 не може здійснювати її батько ОСОБА_4 , оскільки такий членів сім`ї першого ступеня споріднення відсутній.

За таких обставин, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби відповідач з підстав наявність інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за сестрою ОСОБА_2 , а саме: батька ОСОБА_4 , відповідач діяв необґрунтовано, без урахування всіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення.

Водночас, суд погоджується з позицією відповідача щодо неподання позивачем до рапорту документів, які підтверджують, що інші члени сім`ї першого ступеня споріднення (мати ОСОБА_3 ) самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення № 1317, в редакції чинні на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 19, 24 Положення № 1317 комісія (МСЕК) проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акту огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

З наведеного убачається, що лікар, лікарсько-консультативна комісія та лікарсько-експертна комісія формують медичний висновок, а медико-соціальні експертні комісії - довідку, акт огляду (витяг з акту огляду).

Щодо повноважень ЛЛК і медико-соціальної експертної комісії на видачу медичного висновку щодо необхідності здійснення постійного догляду, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 Положення № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві" ("Офіційний вісник України", 2019, №34, ст. 1217), висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або територіального органу Пенсійного фонду України, суду чи прокуратури.

Згідно з пунктом 4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

Водночас відповідно до пункт 1 розділу III Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280 (далі - Порядок, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК.

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи: 1) форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці, відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві"; 2) висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2021за № 510/36132, затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-2/о "Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі". Згідно з пунктами 3, 4 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі форми первинної облікової документації № 027/о "Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 №407 "Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132, затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі". Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о "Медична карта амбулаторного хворого №__", затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 за № 661/20974.

Також повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667 "Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за № 1666/24198. Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII, суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Аналізуючи повноваження медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням № 1317, є підстави для висновку, що вона визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійно стороннього догляду, то на переконання суду, такі повноваження віднесені до ЛКК закладу охорони здоров`я, які мають право приймати, зокрема: 1) висновок або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку; 2) висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою № 080-4/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 3) висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціального послуги з догляду на непрофесійній основі (за формою №080-2/о), з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг; 4) висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу за формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 № 667.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII (в редакції чинній на час звернення позивача з рапортом) альтернативно визначено два документи для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою: або висновок медико-соціальної експертної комісії, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23.

З матеріалів справи видно, що жодного із документів, які перелічені у вищезгаданій нормі Закону № 2232-XII, позивачем на ОСОБА_3 до рапорту від 26.12.2024 не надано, а інші документи (акти обстеження, нотаріальна заява ОСОБА_3 тощо) не можуть бути взяті до уваги, в силу прямої вказівки в Законі №2232- ХІІ на те, якими саме документами має бути підтверджена потреба у сторонньому догляді.

Таким чином, суд вважає, що надані позивачем документи не є допустимими та належними для цілей підтвердження факту необхідності здійснення постійного догляду як підстави для звільнення згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Будь-яких інших документів, які б підтверджували необхідність здійснення постійного догляду позивач не надав.

З огляду на наведене, суд погоджується з позицією відповідача, що для наявності підстав до звільнення з військової служби на підставі абз.13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232-ХІІ позивачу необхідно було надати разом із рапортом документ, який підтверджує наявність у їхньої матері ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка є одночасно членом сім`ї першого ступеня споріднення для нього та його сестри ( ОСОБА_2 ) потреби у постійному догляді, а саме - висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення позивача з військової служби згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.

Беручи до уваги наведене, суд приходить до переконання, що відповідач правомірно відмовив позивачу у звільненні з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, оскільки останній не підтвердив наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: інші члени сім`ї першого ступеню споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положення ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи позивачу у звільненні з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та Законами України, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Доводи позивача щодо протиправної відмови відповідачем у звільненні з військової служби у спірних правовідносинах, суд відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони не спростовують правомірність непогодження відповідачем звільнення його з військової служби.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 77, 90, 139, 241-243, 246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 );

відповідач - військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ).

Суддя В.К. Левицький