Справа № 480/4587/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2025 року Справа № 480/4587/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/4587/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати до страхового стажу період навчання в ПТУ № 20 в м. Курські з 01.09.1997 по 30.06.1998, зарахувати до пільгового стажу період роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007, період роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, період роботи з 11.1.2019 по 02.08.2023;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 02.06.2025.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що в квітні 2025 вона звернулася з заявою про призначення пенсії за віком за Списком № 1. Однак рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 07.05.2025 відмовлено у призначені пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку. Крім того до пільгового стажу не враховано період навчання в ПТУ № 20 в м. Курські з 01.09.1997 по 30.06.1998, період роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007, період роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, період роботи з 11.1.2019 по 02.08.2023. Позивачка вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду із цим позовом.
Ухвалою суду від 12.06.2025 відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідачі отримали ухвалу суду 12.06.2025, але відзивів на позовну заяву та будь-яких документів, що стосуються цього предмету спору, до теперішнього часу на адресу суду не надіслали.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що у квітні 2025 позивачка звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області від 07.05.2025 № 62 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За результатами розгляду документів доданих до заяви страховий стаж особи становить 21 рік 18 днів, в тому числі з урахуванням роботи за Списком № 1 - 32 роки 2 місяці 18 днів. Пільговий стаж особи за Списком № 1 становить 11 років 4 місяці 22 дні.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

Період навчання з 01.09.1997 по 30.06.1998 згідно з дипломом серія НОМЕР_1 , оскільки зарахування до страхового стажу роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу PCP, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено;

Період з 01.07.2010 по 11.12.2010, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До пільгового стажу не зараховано період роботи згідно пільгової довідки від 01.04.2025 № 89, а саме:

Період з 01.08.2007 по 18.11.2007, оскільки в атестації робочих місць та переліку посад до них від 08.09.2006 № 247/16 відсутня посада завантажувача-вивантажувача цеху по виробництву залізо окисних пігментів (відділення залізо нефелінового коагулянту, активізатора цементу та рідкого скла.)

Період з 01.07.2010 по 31.12.2010, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

Період з 11.10.2019 по 02.08.2023, оскільки відповідно до запису 14 трудової книжки від 24.05. 2004 серія НОМЕР_2 , встановлено додаткову професію стропальника 3 розряду.

Відмовити у призначенні пенсії за віком згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( Список № 1) у зв`язку з недосягненням пенсійного віку-50 років.

Відповідно до трудової книжки позивачки НОМЕР_2 в оскаржуваний період:

- наказом № 286 від 11.06.2007 з 11.06.2007 була прийнята на роботу у об`єднаний цех гранульованого суперфосфату та екстракційної фосфатної кислоти завантажувачем-вивантажувачем 3 розряду (відділення залізонефелінового коагулянту, активізатора цементу та рідкого скла цеху з виробництва гранульованого суперфосфату Відкритого акціонерного товариства "Сумихімпром";

- 01.08.2007 у зв`язку з реорганізацією виробництва переведена у цех з виробництва залізонефелінового коагулянту, активізатора цементу та рідкого скла (цех активізатор) завантажувачем-вивантажувачем 3 розряду;

- 19.11.2007 переведена у тому ж цеху апаратником дозування 4 розряду;

- 01.09.2008 у зв`язку з реорганізацією виробництва переведена у цех по виробництву окисних пігментів апаратником дозування 4 розряду відділення залізонефелінового коагулянту, активізатора цементу та рідкого скла;

- 02.08.2023 звільнена з підприємства за власним бажанням.

Згідно довідки TOB "Сумихімпром" від 13.09.2023 № 45/89 позивачка з 11.06.2007 по 02.08.2023 працювала у ПАТ "Сумихімпром" завантажувачем-вивантажувачем, апаратником дозування цеху по виробництву залізокисних пігментів.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.08.2003 № 1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) розділом XIV1, який містить пункт 1 частини 2 статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

За приписами статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно п. а ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213- VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.

Законом № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом а статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (далі - Рішення № 1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення № 1-р/2020 Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік - у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20 (провадження № 11-209заі21).

З матеріалів справи, а саме з оскаржуваного рішення, суд вбачає, що вік позивачки на час винесення рішення про призначення пенсії становить 45 років, страховий стаж особи становить 21 рік 18 днів, в тому числі з урахуванням роботи за Списком № 1 - 32 роки 2 місяці 18 днів. Пільговий стаж особи за Списком № 1 становить 11 років 4 місяці 22 дні.

Тобто, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 позивачка досягла необхідного віку (45 років) та у неї наявний необхідний стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту.

Відтак, відмова в призначенні позивачці, яка на час прийняття спірного рішення досягла віку 45 років, мала загальний страховий стаж пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 50-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини 1 статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Разом з тим, у вказаному рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано:

період навчання з 01.09.1997 по 30.06.1998 згідно з дипломом серія НОМЕР_1 , оскільки зарахування до страхового стажу роботи після 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу PCP, з якими не укладено міжнародні угоди, чинним законодавством не передбачено;

період з 01.07.2010 по 11.12.2010, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

До пільгового стажу не зараховано період роботи згідно пільгової довідки від 01.04.2025 № 89, а саме:

період з 01.08.2007 по 18.11.2007, оскільки в атестації робочих місць та переліку посад до них від 08.09.2006 № 247/16 відсутня посада завантажувача-вивантажувача цеху по виробництву залізо окисних пігментів (відділення залізо нефелінового коагулянту, активізатора цементу та рідкого скла.)

період з 01.07.2010 по 31.12.2010, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

період з 11.10.2019 по 02.08.2023, оскільки відповідно до запису 14 трудової книжки від 24.05. 2004 серія НОМЕР_2 , встановлено додаткову професію стропальника 3 розряду.

Стосовно таких доводів суд зазначає натупне.

Суд встановив, що згідно з дипломом серія НОМЕР_1 позивачка з 01.09.1999 по 31.01.2002 позивачка навчалася в професійному училищі № 20 м. Курськ.

Відповідач зазначає причину відмови те, що з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.0.1992, у зв`язку з як зазначає відповідач стаж роботи зараховується тільки по 31.12.1991.

Тобто, на час звернення позивачки до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є діючою, оскільки припинила свою дію в червні 2023 року.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

У відповідності до ст.19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

13.03.1992 між країнами СНД укладено Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. У преамбулі зазначено, що Уряди держав учасниць уклали цю Угоду: "виходячи з необхідності захисту прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава - учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави - учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР з питань пенсійного забезпечення".

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Згідно з абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення" постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.

Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи чи розмірів заробітної плати в період чинності міжнародної угоди, осіб які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.

За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.06.2018 у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Отже, до набрання чинності Постановою № 1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою, в тому числі щодо страхового стажу, отриманого громадянами до підписання Угоди.

Відповідно до ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.

Таким чином, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.07.2010 по 11.12.2010 та до пільгового стажу періоду роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, суд зазначає наступне.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України № 1058-IV, в абзаці 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.

Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058, передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).

Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.

З зазначених підстав суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача в частині не зарахування до страхового та пільгового стажу позивачки періоду роботи з 01.07.2010 по 11.12.2010 та з 01.07.2010 по 31.12.2010, з підстав відсутності відомостей про сплату ЄСВ за ці період роботи.

Крім того, як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні зазначено, що період роботи позивачки з 11.10.2019 по 02.08.2023 не зараховано до пільгового стажу, оскільки у трудовій книжці встановлено додаткову професію стропальника 3 розряду.

Однак як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Сумихімпром" було надано довідку від 01.04.2025 № 89, в якій зазначено про те, що за період з 01.08.2007 по 02.08.2023 позивачка виконувала ведення технологічного процесу виробництва пігментів, а саме залізоокисних пігментів, обслуговування устаткування при наяваності рідкого натру, пилу сировини, за професією/посадою завантажувач- вивантажувач, апаратник дозування цеху по виробництву залізоокисних пігментів.

TOB "Сумихімпром" надана довідка від 13.09.2023 № 45/89, в якій зазначено про те, що з 11.06.2007 по 02.08.2023 позивачка працювала у ПАТ "Сумихімпром" завантажувачем-вивантажувачем, апаратником дозування цеху по виробництву залізокисних пігментів.

П.2.14 Інструкції про ведення трудових книжок № 58 зазначеного робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника, власником або уповноваженим органом.

Таким чином, за сумісництвом позивачка не працювала, запис в трудовій книжці про те, що вона працювала за сумісництвом, чи була переведена з завантажувача-вивантажувача стропальником відсутній.

Щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивачки період роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007, оскільки відсутня посада завантажувача-вивантажувача цеху по виробництву залізо окисних пігментів (відділення залізо нефелінового каогулянту активізатора цементу та рідкого скла) в атестації робочих місць та переліку посад до них від 08.09.2006 № 247/16, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць за умовами праці проводиться згідно Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442.

Відповідно до п.1 Порядку атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Атестація робочих місць передбачає, крім іншого:

обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці;

визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах;

складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників (п.6 Порядку).

Відповідно до п.9 Порядку атестація робочих місць перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років.

Згідно з п.4.2. Порядку застосування Списків результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсіюзавікомнапільговихумовах,впродовж5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до п.4 Порядку застосування Списків, згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442, атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації (п.4 Порядку).

Суд вважає, що недотримання роботодавцем строків завершення проведення чергової атестації робочих місць за умовами праці за умови підтвердження незмінності умов праці наступною черговою атестацією робочих місць не є підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу позивачки за Списком № 1, оскільки згідно з пунктом 4.6. Порядку застосування Списків до пільгового стажу не зараховується період роботи після проведення атестації лише у тому випадку, якщо право на пільгову пенсію не підтверджено за результатами такої атестації, тобто лише у разі не підтвердження атестацією наявності шкідливих та важких умов праці на робочому місті.

При цьому, як зазначалось вище, обов`язок проведення атестації робочих місць та відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладено на керівників підприємств, тому несвоєчасне проведення роботодавцем такої атестації у визначені законодавством строки не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист, зокрема на пенсію за віком на пільгових умовах у визначеному законодавством розмірі.

Враховуючи викладене, суд визнає, що у відповідача були відсутні правові підстави для не зарахування до пільгового стажу позивачки періоду роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007.

За наведених обставин суд вважає, що бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яка полягала у не зарахуванні позивачці до її страхового та пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, періоду навчання в ПТУ № 20 в м. Курські з 01.09.1997 по 30.06.1998, періоду роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007, періоду роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, періоду роботи з 11.1.2019 по 02.08.2023 є протиправною, а порушені права позивачки слід відновити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області зарахувати позивачці до стажу її роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ періоду навчання в ПТУ № 20 в м. Курські з 01.09.1997 по 30.06.1998, періоду роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007, періоду роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, періоду роботи з 11.1.2019 по 02.08.2023.

Щодо позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах з 02.06.2025, суд зазначає, що за наявності встановлення факту досягнення особою трьох визначених пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 умов (вік, загальний і спеціальний стаж) пенсійний орган зобов`язаний прийняти рішення про призначення такій особі пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення пенсії приймається органом Пенсійного фонду і право на призначення пенсії є його виключними повноваженнями, втручання у яке не відповідатиме завданням адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне застосувати належний спосіб захисту прав позивачки та вийти за межі позовних вимог для повного захисту порушеного права на пенсію у відповідності до вимог ст. 9 КАС України та зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) та висновків суду по даній справі.

Враховуючи викладене, суд визнає про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 07.05.2025 № 62.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в ПТУ № 20 в м. Курські з 01.09.1997 по 30.06.1998, зарахувати до пільгового стажу період роботи з 01.08.2007 по 18.11.2007, період роботи з 01.07.2010 по 31.12.2010, період роботи з 11.1.2019 по 02.08.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020по справі 1-5/2018 (746/15) та висновків суду по даній справі і прийняти рішення по суті заяви.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал