Справа № 620/5742/25
Суддя: Дар'я ВИНОГРАДОВА
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року м. Чернігів Справа № 620/5742/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Виноградової Д.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також відповідач), у якому просить:

визнати протиправними дії Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області щодо незарахування періодів роботи до стажу і відмови у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати в повному обсязі до стажу роботи, періоди роботи в колгоспі «Шлях Леніна» з 1.07.1987 по 31.12.1987 в розмірі 6(шість) місяців та періоду роботи в КСП «Шлях Леніна та СВК «Підлісненський з 01.01.1999 по 31.10.2000 року в розмірі 1 рік 10 місяців (Один рік десять місяців); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області призначити пенсію за віком з 07 січня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач протиправно відмовив у зарахуванні періодів роботи до загального страхового стажу, що дають право на пенсію за віком. Однак, пенсійним органом за результатом розгляду заяви позивача прийнято рішення № 48 від 09.04.2025 про відмову у призначенні пенсії. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 відзив Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.06.2025 повернуто без розгляду.

Відповідно до статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

10.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 48 від 17.01.2025 про відмову у призначення пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж особи становить 30 років 17 днів.

04.02.2025 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області та яким прийнято рішення № 148 від 12.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років 0 місяців 28 днів, страховий стаж становить 30 років 02 місяці 06 днів. До стажу не враховано період роботи з 10.01.1983 по 31.12.1983 рік згідно акту опитування свідків щодо підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №2 від 04.02.2025 року , оскільки до ЕПС не долучено паспорти та документи, які підтверджують спільну роботу із заявником.

14.02.2025 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та яким прийнято рішення № 148 від 21.02.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 10.01.1983 по 31.12.1983 згідно акту опитування свідків № 2 від 04.02.2025 року, оскільки свідок ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у 1983 році не виконав встановлений мінімум трудоднів. При підтвердженні страхового стажу, набутого в колгоспі після 1965 року, на підставі показань свідків застосовуються пункти 18 та 25 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній Постанови № 637 від 12.08.1993 року. При цьому, період роботи в колгоспі після 1965 року зараховується до стажу роботи на підставі показань свідків, якщо двоє свідків виконали встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві. Вік заявника 60 років, страховий стаж становить 30 років 2 місяці 6 днів.

24.02.2025 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та яким прийнято рішення № 48 від 03.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років 1 місяць 18 днів, страховий стаж становить 31 рік 1 місяць 28 днів.

Матеріалами справи встановлено, що 26.02.2025 позивач уклав типовий договір про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та 26.02.2025 сплатив кошти у сумі 1760,00 грн за лютий 2025 року відповідно до договору від 26.02.2025 на , що підтверджується платіжною інструкцією № 2.98835213.1 та 05.03.2025 сплатив кошти у сумі 27578,33 грн відповідно до договору від 26.02.2025, що підтверджується квитанцією від 05.03.2025.

10.03.2025 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області та яким прийнято рішення № 48 від 09.04.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У рішенні зазначено, що вік заявника 60 років, страховий стаж становить 31 рік 6 місяців 26 днів.

Вважаючи вказані дії та рішення № 48 від 09.04.2025 відповідача про відмову у призначенні пенсії протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-ІV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до статті 26 Закону №1058-IV наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV право на призначення пенсії за віком мають після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Слід зазначити, що Закон України № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з пунктом «а» статті 3 Закону України № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з вимогами частин 1, 2ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення`до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Зазначені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Отже для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (далі Положення №310).

Згідно з даним Положення трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу. Раніше видані трудові книжки колгоспнику встановленого взірця обміну на нові не підлягають. У трудову книжку колгоспника вносились відомості про колгоспника, відомості про членство в колгоспі, відомості про роботу, відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання, відомості про нагородження. Тобто, якщо колгоспник не виробив обов`язковий мінімум трудової участі в громадському господарстві з причин, визнаних правлінням чи загальними зборами колгоспників поважними, адміністрація колгоспу вносила відповідні записи до трудової книжки. В разі відсутності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи, через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини, обчислення страхового стажу проводиться за фактичною тривалістю в такому порядку: загальна кількість відпрацьованих людиноднів ділиться на 25,4. У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Форма довідки про підтвердження стажу роботи в колгоспі нормативними документами не затверджена. Відомості, які вносяться в таку довідку мають відповідати інформації, яка записується в трудовій книжці колгоспника. Термін дії довідок про стаж та заробітну плату не обмежується.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Відповідно до копії архівної довідки від 21.11.2022 № 0-300/07-01 виданої трудовим архівом Козелецької районної ради Чернігівської області встановлено, що в архівному Фонді СВК «Підлісненський» с. Підлісне в книгах обліку трудового стажу колгоспників значиться, що ОСОБА_1 працював у колгоспі та КСП «Шлях Леніна» с. Підлісне і кількість відпрацьованих вихододнів (людиноднів) складала:

1987 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 126, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1988 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 261, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1989 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 273, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1990 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 281, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1991 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 254, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1992 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 239, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1993 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 150, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225; примітка- поважна причина прот. № 1 08.02.1994;

1994 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 311, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1995 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 238, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 225;

1996 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 285, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 200;

1997 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 251, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 200;

1998 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 213, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 200;

1999 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 180, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 200;

200 рік, кількість відпрацьованих вихододнів за рік 67, встановлений колгоспом мінімум вихододнів 170.

Згідно копії архівної довідки від 21.11.2022 № 638/07-02 виданої архівним відділом Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області встановлено, що згідно рішення загальних зборів колгоспників від 10.01.1995 протокол № 1 колгосп «Шлях Леніна» с. Підлісне Козелецького району Чернігівської області реформовано в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) «Шлях Леніна». Згідно рішення загальних зборів від 14.02.2000 протоколу № 2 КСП «Шлях Леніна» реформовано в сільськогосподарський виробничий кооператив (СВК) «Підлісненський». Підстава Ф (2) Р 195 Ол.1. Спр 56,78.

Відповідно до копії архівної довідки від 23.01.2025 № О-47/07-01 виданої трудовим архівом Козелецької селищної ради Чернігівської області встановлено, що в архівному Фонді СВК «Підлісненський» с. Підлісне в книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспників значиться, що ОСОБА_1 працював в колгоспі «Шлях Леніна» с. Підлісне і його заробітна плата за 1999, 2000 роки складала: січень 1999 року 90,12; лютий 1999 року 51,60; березень 1999 року 45,20; квітень 1999 року 39,90; травень 1999 року 29,03; червень 1999 року 19,32; липень 1999 року 11,76; серпень 1999 року ; вересень 1999 року 27,48; жовтень 1999 року 27,82; листопад 1999 року 50,92; грудень 1999 року 114,00; серпень 2000 року 137,50; вересень 2000 року 55,50; жовтень 2000 року 37,50. Підстава Ф43 ОП. №1-0 Спр. 651,652.

Згідно з пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку №637).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Так судом встановлено, що спільний період протиправно не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача. Суд враховує те, що позивач не мала можливості відпрацювати увесь рік, що об`єктивно від неї не залежало. Отже суд вважає за доцільне зарахувати вказані періоди до страхового стажу позивача.

Суд вважає за необхідне наголосити, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для не зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.07.1987 по 31.12.1987 та з 01.01.1999 по 31.10.2000.

Також суд приймає до уваги той факт, що позивач уклав типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) та сплатив 29338,33 грн добровільного страхового стажу, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Так, згідно із статтею 24 Закону №1058-IV, якщо за відповідний місяць сума сплачених страхових внесків (виходячи з мінімальної заробітної плати) є меншою за мінімальний страховий внесок, цей період може бути зарахований до страхового стажу як повний місяць, за умови здійснення відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сплачених внесків, виходячи з мінімальної заробітної плати таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не менш ніж мінімальний страховий внесок.

Порядок здійснення такої доплати визначений в п.15 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 № 21-1.

Відповідно до пункту 15.1 цієї Інструкції доплату може здійснити застрахована особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та бажає зарахувати неповний місяць роботи до страхового стажу як повний. Для проведення такої доплати надається відповідна заява до органу Пенсійного фонду України за місцем призначення пенсії.

Оскільки позивач звернувся за призначенням пенсії за віком після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу, з урахуванням спірного періоду, він має право на відповідну пенсію.

З урахуванням наведеного, а також за відсутності доказів, які б свідчили про недостовірність поданих документів щодо спірних періодів, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача спірні періоди роботи.

Інших підстав для незарахування вищевказаних періодів навчання та догляду за дитиною до 3 років до страхового стажу відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.03.2025 №48 позивачу безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком, передбаченої частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з огляду на що його належить визнати протиправним та скасувати. Суд також зауважує, що у рішенні не наведено інших підстав для відмови у призначенні пенсії віком, а ті що слугували підставою для відмови у призначенні пенсії спростовані судом при розгляді цієї справи.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком з 07.01.2025, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та наведені норми чинного законодавства України, суд дійшов переконання, що позовні вимоги слід задовольнити повністю шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.03.2025 № 48 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, позивачу період його роботи в колгоспі «Шлях Леніна» » з 01.07.1987 по 31.12.1987 та періоду роботи в КСП «Шлях Леніна та СВК «Підлісненський з 01.01.1999 по 31.10.2000 та призначити пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», з 07.01.2025.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ»(CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтями 72-76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

За змістом частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Відповідно до приписів статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно із статтею 90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.03.2025 № 48 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 період його роботи в колгоспі «Шлях Леніна» з 01.07.1987 по 31.12.1987 та періоду роботи в КСП «Шлях Леніна та СВК «Підлісненський з 01.01.1999 по 31.10.2000 та призначити пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування», з 07.01.2025.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, вул. Андрія Саєнка, 10, м. Фастів, Київська обл., Фастівський р-н, 08500, .

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2025 року.

Суддя Дар`я ВИНОГРАДОВА