Справа № 560/1935/25
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1935/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

15 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є особою потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕЄ (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 25.01.1994.

Відповідно до Довідки виконавчого комітету Гладковицької сільської ради Коростенського району Хмельницької області №787 від 04.09.2024 ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в с. Гладковичі Коростенського району Житомирської області (що відноситься до зони гарантованого (добровільного) відселення) з 07.06.1992 по 26.06.1993 та з 09.08.1993 по 08.12.1993.

Відповідно до Довідки Овруцької міської ради від 14.11.2024 №412 ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в с.Нивки, Коростенського (Овруцького) району, Житомирської області (відноситься до ІІІ зони радіоактивного забруднення гарантованого добровільного відселення) з 26.04.1986 по 01.09.1987

Відповідно до довідки Овруцької міської ради від 11.09.2024 №2615 ОСОБА_1 був зареєстрований та постійно проживав в м.Овруч, Коростенського (Овруцького) району, Житомирської області (належить до зони гарантованого добровільного (відселення (ІІІ зона)) з 06.04.1999 по теперішній час.

14.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком.

З урахуванням принципу екстериторіальності 22.11.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення №98 від 20.11.2024 про відмову у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю підстав, так як вважає, що не надані докази проживання в зоні добровільного (гарантованого) відселення впродовж 3 років станом на 01.01.1993.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону №796-XII особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 3 роки та додатково 1 рік за кожні два роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

У відповідності до вказаних правових норм було зумовлено звернення позивача від 14.11.2024 до відповідача щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до Закону №796-XII.

Наявність у позивача відповідного страхового стажу (32 роки 08 місяців 22 дні), необхідного для призначення пенсії, відповідачами не заперечується.

Разом з тим, відповідачем не враховано до загального страхового стажу позивача період з 19.10.1992 по 22.08.1994, так як в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 20.10.1992 відсутній наявне виправлення в даті наказу про звільнення з роботи. Також до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 07.06.1992 по 12.06.1992, оскільки позивач в цей період навчався у м. Києві, що не відноситься до радіоактивного забруднення.

Суть спору між сторонами по даній справі зведена до наявності чи відсутності права позивача на призначення (переведення) пенсії зі зниженням пенсійного віку на 6 років, так як станом на 01.01.1993 позивач в зоні добровільного (гарантованого) відселення проживав лише 2 роки 9 місяців, що є недостатнім для зниження пенсійного віку на 6 років.

Ухвалення судового рішення не перешкоджає позивачу повторно звернутися до відповідача про зарахування до його страхового стажу періоди трудової діяльності позивача з 19.10.1992 по 22.08.1994 (за їх наявності), надавши відповідні докази.

Як вже зазначалося судом, в розумінні вимог частини другої статті 55 Закону № 796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, на 3 роки.

Відповідно до примітки до вказаної правової норми законодавець зазначив, що така початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Тобто, в розумінні вимог статті 55 Закону № 796-XII право на зниженням пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону №1058-IV, на 3 роки мають особи, які постійно проживали чи постійно працювали у зоні добровільного (гарантованого) відселення за умови постійного проживання чи роботі в цій зоні з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Позивачем до позову долучено докази на підтвердження його проживання на території зони добровільного (гарантованого) відселення в період з 26.04.1986 по 01.09.1987, з 07.06.1992 по 26.06.1993, з 09.08.1993 по 08.12.1993 та з 06.04.1999 по теперішній час в зонах добровільного (гарантованого) відселення.

Згідно до постанови КМ Української РСР від 23.07.1991 №106 "Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" ( в редакції постанови КМ України №914 (914-2008-п ) від 16.10.2008) с. Гладковичі Овчуцького району, с. Нивки Овруцького району та м.Овруч Житомирської області відносяться до зони добровільного (гарантованого) відселення.

Зазначене дає підстави суду зробити висновок, в розумінні вимог примітки до статті 55 Закону №796-XII факт проживання позивача у зоні добровільного (гарантованого) відселення з моменту аварії по 31.07.1986 надає йому право на зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, для призначення пенсії за віком.

Одночасно, суд враховує, що в розумінні вимог статті 14 Закону №796-XII до осіб, які потерпіли внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (категорії 3) відносяться особи, які постійно прожили або відпрацювали чи постійно навчалися на територіях зони гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше трьох років.

Тобто, наявне у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) в розумінні вимог статті 14 Закону №796-XII підтверджує постійне проживання або роботу або навчання в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 1 січня 1993 ще не менше трьох років.

Зазначене свідчить, що наявне у позивача посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) надає підстави для віднесення позивача до категорії осіб, які на день аварії та з моменту аварії по 31.07.1986 постійно проживали у зоні добровільного (гарантованого) відселення, що відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-XII надає йому право на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку.

Враховуючи те, що для призначення пенсії Позивачу із зниженням пенсійного віку, як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, були наявні підстави для призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання пенсії, суд робить висновок про протиправність оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в такому призначенні пенсії та про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог.

При визначенні способу судового захисту порушеного права позивача суд враховує, що відповідно до вимог абзацу першого частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, а пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Ватаманюк Р.В. Курко О. П.