Справа № 420/19047/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
08 липня 2025 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., за участю секретаря судового засідання Грабової Т.П., представників військової частини НОМЕР_1 Журавльова А.О., Філенка Д.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву військової частини НОМЕР_1 про відстрочення терміну виконання судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Вказаним рішенням дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати суми грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби ОСОБА_1 без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік №1082-IX від 15.12.2020 року станом на 01.01.2021 року визнано протиправними.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 року по 14.05.2021 року включно, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік та Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок суми грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби ОСОБА_1 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік №1082-IX від 15.12.2020 року станом на 01.01.2021 року та здійснити відповідну виплату з урахування вже виплаченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 28.11.2022 року.

19.09.2024 року через канцелярію суду від представника ОСОБА_1 надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Ухвалою від 08.10.2024 року встановлено військовій частині НОМЕР_1 строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/19047/21. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) подати протягом одного місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року у справі №420/19047/21.

До суду від представника військової частини НОМЕР_1 надійшла заява, в якій останній просить: відстрочити термін виконання судового рішення у справі № 420/19047/21 до моменту, поки до військової частини НОМЕР_1 не надійдуть кошти для його виконання.

Ухвалою від 08.04.2025 року відмовлено у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року у справі № 420/19047/21. Встановлено військовій частині НОМЕР_1 новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/19047/21. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 подати протягом одного місяця з дати отримання цієї ухвали звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року у справі №420/19047/21.

09.06.2025 року представник військової частини НОМЕР_1 подав заяву (вхід. від 10.06.2025 року), в якій останній просить: відстрочити термін виконання судового рішення у справі № 420/19047/21 до моменту, поки до військової частини НОМЕР_1 не надійдуть кошти для його виконання.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив таке.

У зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 є розпорядником коштів третього рівня і для сплати судового збору замовляє кошти 1 раз на місяць у вищестоящого органу, проте через збройну агресію російської федерації проти України в першу чергу виділяють кошти на відсіч збройної агресії, саме тому військова частини НОМЕР_1 не має змоги вчасно сплатити судовий збір та виконати судові рішення військова частина НОМЕР_1 є бюджетною установою, фінансується з державного бюджету і є розпорядником коштів нижчого рівня.

Відповідно до вимог пункту 1.3. наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 року №104 визначено, що командири військових частин, які включені до мережі головного розпорядника коштів або розпорядників коштів другого рівня, - розпорядники коштів нижчого рівня (розпорядники коштів третього рівня).

З метою виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі 420/19047/21 військовою частиною НОМЕР_1 щомісячно надаються заявки до забезпечувального фінансового органу (військова частина НОМЕР_3 , фінансово-економічне управління ІНФОРМАЦІЯ_1 - розпорядників коштів другого рівня) на фінансування виконання даного рішення суду.

Станом на 05.06.2025 року фінансування на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року у справі 420/19047/21 від розпорядника коштів другого рівня на реєстраційний рахунок військової частини НОМЕР_1 відкритий в Головному управлінні Державної казначейської служби України в Одеській області не надходило.

Також відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 04.11.2024 №220/13/9088 зазначено, що до них надходять численні листи щодо виділення бюджетних призначень для судів, проте виділенні асигнування на 2024 рік вичерпано. У зв`язку з чим у Міністерстві оборони України триває робота щодо пошуку додаткового фінансування ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 Інші поточні видатки. В даному листі зазначено, що після збільшення бюджетних асигнувань Міністерству оборони України будуть відкриті відповідні бюджетні призначення для повного забезпечення потреби, відповідно до наданих заявок. Ураховуючи вищезазначене, для належного забезпечення представництва інтересів під час розгляду справ судами, керівниками структурних підрозділів Міноборони, Генеральному штабу, командирам військових частин, уповноваженим представникам при поданні позовних заяв, апеляційних чи касаційних скарг по судових справах, подавати до суду клопотання про відстрочення сплати судового збору, з посиланням на дане роз`яснення. Повідомляємо, що військова частина НОМЕР_1 господарською діяльністю не займається, відповідно доходів від неї не має. У зв`язку з чим військова частина не могла вчасно надаємо пояснення щодо причин неподання звіту про виконання судового рішення. На даний час військовою частиною НОМЕР_1 черговий раз надано заявку на виділення коштів для виконання всіх судових рішень, в списках також присутня справа 420/19047/21. Докази надаємо (тільки додатки до осиної заявки-розрахунку, що стосується виконання судових рішень. Оскільки в повній заявці наявна численність особового складу військової частини НОМЕР_1 , що є інформацію з обмеженим доступом). Як тільки кошти для виконання даного рішення надійдуть на рахунки військової частини НОМЕР_1 , рішення негайно буде виконане

Розглянувши заяву військової частини НОМЕР_1 суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень частини третьої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст.378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, із змісту даної норми висновується, що стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначає підстави та порядок відстрочення і розстрочення виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення в адміністративній справі з метою створення оптимальних умов для належного та якісного його виконання у процесі виконавчого провадження.

Наведена норма не містить виключного переліку обставин, що є підставою для вирішення питання про зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Згідно ч.4 ст.378 КАС України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Інститут розстрочення та відстрочення виконання рішення суду впроваджений саме з метою забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

У постанові від 06.12.2019 року у справі №2а/0570/6531/2011 Верховний Суд дійшов висновку, що відстрочення в розумінні зазначеної норми закону є відкладенням чи перенесенням дати виконання рішення на новий строк, який визначається адміністративним судом, та допускається у виняткових випадках, залежно від обставин справи. Підставою для відстрочення можуть бути конкретні існуючі, об`єктивні, виключні обставини, що ускладнюють виконання судового рішення у встановлений строк або фактично унеможливлюють таке.

При розгляді заяв щодо відстрочення виконання судового рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому. Наявність підстав для відтермінування має бути доведена боржником. Строки відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку для повного виконання рішення суду. Надання такого не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника, натомість повинне базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Суд зазначає, що наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення, зокрема, тяжкий фінансовий стан не є тією виключною обставиною, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення.

Разом з цим, при вирішенні питання щодо доцільності надання відстрочення виконання судового рішення судом враховуються матеріальні інтереси обох сторін.

Законом України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Суд зазначає, що надання відстрочення виконання рішення суду у даній справі може призвести до порушення майнових інтересів позивача.

Також судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до якої несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27).

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. І саме Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Водночас відсутність на рахунках боржника коштів не є тією виключною підставою (непереборною обставиною), з якою законодавець пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Між тим, невиконання відповідачем рішення суду не є підставою для відстрочення його виконання.

Суд також враховує п.70 рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі Рисовський проти України, в якому суд зазначив, що принцип належного урядування, зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

Насамкінець суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.378 КАС України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Судове рішення, про відстрочення виконання якого просить відповідач, ухвалене 17 грудня 2021 року. Законної сили дане рішення набрало 28 листопада 2022 року.

Отже, річний строк вже сплинув не лише від дати ухвалення рішення, а й від дати набрання ним законної сили.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року у справі № 420/19047/21 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 293, 378 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про відстрочення виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року у справі № 420/19047/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дня складення повної ухвали.

Повний текст ухвали складено 14.07.2025 року.

Суддя В.В. Андрухів