Справа № 140/3672/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3672/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУНП у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо незарахування до стажу служби в поліції, що дає право на щорічні чергові оплачувані відпустки, періоду з 22.03.2019 по 28.04.2022 включно, та ненарахуванні і невиплаті при звільненні зі служби в поліції грошової компенсації за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки за період з 22.03.2019 по 28.04.2022 включно з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; зобов`язання нарахувати і виплатити грошову компенсацію за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки за період з 22.03.2019 по 28.04.2022 включно з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, зарахувавши до стажу служби в поліції, що дає право на щорічні чергові оплачувані відпустки, час з 22.03.2019 по 28.04.2022 включно.

В обґрунтування позову зазначив, що з 16.04.2018 по 22.03.2019 проходив службу в Нововолинському ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції, а 22.03.2019 був прийнятий на військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаду головного сержанта - командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону строком на 3 (три) роки.

Вказав, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2022 № 148-РС відповідно до підпункту «б» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» його звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я з 28.04.2022 та наказом ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 № 196 о/с його відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу) з 18.05.2022.

Зазначив, що позивач протягом періоду з 22.03.2019 по 28.04.2022 включно проходив військову службу за контрактом в ЗСУ і за ним в ГУНП у Волинській області протягом даного періоду зберігались місце роботи, посада і середній заробіток відповідно до приписів ч. 3 ст. 119 КЗпП, тому цей час підлягає зарахуванню до стажу служби (роботи), що дає право на щорічні чергові оплачувані відпустки, проте в наказі ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 № 196 о/с не вказано кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки.

Вважаючи таку бездіяльність ГУНП у Волинській області протиправною, звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово .

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з посиланням на те, що наказом ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 №196 о/с, капітана поліції ОСОБА_1 дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Луцького РУП, звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 «за станом здоров`я (через хворобу)» частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», з 18.05.2022, при цьому, наказом ГУНП у Волинській області від 19.01.2023 №28 о/с внесено зміни до наказу ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 №196 о/с в частині часу служби в пільговому обчисленні капітана поліції ОСОБА_1 (0056528), замінивши абзац «час служби в пільговому обчислені (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 00 років 06 місяців 06 днів» на абзац «час служби в пільговому обчислені (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 03 роки 06 місяців 22 дні» (в решті наказ залишено без змін).

Вказала, що статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються, зокрема, 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту. Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Зазначила, що у відповідності до вищезазначених вимог ОСОБА_1 період служби з 22.03.2019 по 28.04.2022 зараховано до стажу служби в поліції.

Щодо виплати компенсації за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки зауважила, що абзацом 36 п.14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, які на день звільнення не використали щорічну основну або додаткову відпустки, виплачується грошова компенсація за всі невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток. Разом із тим, нарахування та виплата такої компенсації здійснюється саме за останнім місцем проходження військової служби особою, тобто, якщо військовослужбовець протягом проходження служби переводився з однієї військової частини в іншу, компенсація підлягає виплаті в тій військовій частині, з якої військовослужбовець звільняється.

Вважає, що оскільки наказом в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2022 №103 ОСОБА_1 передбачена: - виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частин першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2024 за 42 доби; - виплата грошової компенсації за невикористаному основну щорічну відпустку за 2021 рік за 40 діб; - виплата грошової компенсації за невикористаному основну щорічну відпустку за 2022 рік за 40 діб, то в ГУНП у Волинській області відсутні правові підстави для грошової компенсації позивачу за невикористані відпустки за період з 22.03.2019 по 28.04.2022.

У відповіді на відзив позивач підтвердив свої доводи, зазначені у позовній заяві та просив у задовольнити його позовні вимоги.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 16.04.2018 по 22.03.2019 проходив службу в Нововолинському ВП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції, а з 22.03.2019 по 28.04.2022 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді головного сержанта - командира відділення зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2022 № 148-РС відповідно до підпункту «б» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я з 28.04.2022, при цьому, передбачено, зокрема, - виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частин першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2024 за 42 доби; - виплата грошової компенсації за невикористаному основну щорічну відпустку за 2021 рік за 40 діб; - виплата грошової компенсації за невикористаному основну щорічну відпустку за 2022 рік за 40 діб.

Наказом ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 № 196 о/с ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу) з 18.05.2022.

Наказом ГУНП у Волинській області від 19.01.2023 №28 о/с внесено зміни до наказу ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 №196 о/с в частині часу служби в пільговому обчисленні капітана поліції ОСОБА_1 (0056528), замінивши абзац «час служби в пільговому обчислені (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 00 років 06 місяців 06 днів» на абзац «час служби в пільговому обчислені (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 03 роки 06 місяців 22 дні» (в решті наказ залишено без змін).

Вважаючи протиправною бездіяльність ГУНП у Волинській області щодо незарахування до стажу служби (роботи), що дає право на щорічні чергові оплачувані відпустки, періоду проходження ним військової служби за контрактом у в/ч НОМЕР_1 з 22.03.2019 по 28.04.2022 та не виплати грошової компенсації за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки, звернувся із цим позовом в суд.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII, зі змінами та доповненнями, який набув чинності 07.11.2015 (далі Закон №580-VIII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону №580-VIII Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, діяльність якої спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч.1 ст.59 Закону №580-VIII).

Статтею 60 Закону №580-VIII визначено, що відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Відповідно частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення (ч. 3 ст. 78 Закону №580-VIII).

Як встановлено судом, спірні правовідносини у цій справі виникли, зокрема, у зв`язку із незарахуванням до стажу служби (роботи), що дає право на щорічні чергові оплачувані відпустки, періоду проходження ОСОБА_1 військової служби за контрактом у в/ч НОМЕР_1 з 22.03.2019 по 28.04.2022.

При цьому із дослідженого судом наказу ГУНП у Волинській області від 19.01.2023 №28 о/с вбачається, що відповідачем внесено зміни до наказу ГУНП у Волинській області від 17.05.2022 №196 о/с в частині часу служби в пільговому обчисленні капітана поліції ОСОБА_1 (0056528), замінивши абзац «час служби в пільговому обчислені (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 00 років 06 місяців 06 днів» на абзац «час служби в пільговому обчислені (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 03 роки 06 місяців 22 дні» (в решті наказ залишено без змін), отже оскаржуваний період зарахований до стажу служби (роботи) позивача в поліції, відтак, у задоволенні даної позовної вимоги належить відмовити.

Щодо вимоги про нарахування і виплату грошової компенсації за невикористані щорічні чергові оплачувані відпустки за період з 22.03.2019 по 28.04.2022, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Частина друга статті 93 Закону №580-VIII визначає, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Обчислення тривалості відпусток поліцейських визначено у статті 93 Закону №5 80-VIII.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Частина 3 цієї статті визначає, що за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з абзацами восьмим пункту 8 розділу III Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на ЗО календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Оскільки спеціальними нормами врегульовано питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосування положення Закону №580-VIII і Порядку №260.

Відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення і лише за основну відпустку. Грошова компенсація за невикористану як основну так і додаткову відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі невикористані під час проходження служби дні: щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського; щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 22.03.2019 по 28.04.2022 проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 .

Позивач фактично не проходив службу в поліції протягом оскаржуваного періоду, а також не виконував службові обов`язки за посадою.

Згідно з ч. 3 ст. 119 КЗпП за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок бюджетних коштів.

Суд зазначає, що ст. 119 КЗпП не містить норми щодо збереження в період військової служби щорічної основної відпустки, визначеною законодавством про працю.

При цьому, за загальними правилами надання щорічної відпустки за ст. 6 Закону про відпустки щорічна основна відпустка надається працівнику як компенсація за виконання посадових обов`язків протягом відпрацьованого періоду часу.

Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин передбачено, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, -на особливий період, військову службу за призовом осіб з поміж резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову.

Разом з тим, право та порядок надання відпусток військовослужбовцям врегульовано Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Абзацом 36 п.14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям, які на день звільнення не використали щорічну основну або додаткову відпустки, виплачується грошова компенсація за всі невикористані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток.

Суд звертає увагу, що наказом в/ч НОМЕР_1 від 28.04.2022 №103, де проходив військову службу, ОСОБА_1 передбачена: - виплата грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, яка надається відповідно до пункту 12 частин першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2020, 2021, 2024 за 42 доби; - виплата грошової компенсації за невикористаному основну щорічну відпустку за 2021 рік за 40 діб; - виплата грошової компенсації за невикористаному основну щорічну відпустку за 2022 рік за 40 діб, відтак у ГУНП у Волинській області відсутнє зобов`язання повторно здійснити виплату грошової компенсації за невикористану додаткову та основну відпустки за той же період.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду №?826/8185/18 від 23.10.2019.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в ГУНП у Волинській області відсутні правові підстави для виплати грошової компенсації позивачу за невикористані відпустки за період з 22.03.2019 по 28.04.2022, відтак позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Ф. Костюкевич