Справа № 400/1641/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1641/25

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шляхтицького О.І.,

суддів: Федусик А.Г., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року у справі № 400/1641/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Белоусовка» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування Розпорядження в частині та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2025 року представник ТОВ «Белоусовка» звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 01.11.2024 № 195-рл в частині анулювання ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої позивачу з реєстраційним номер 2000561 терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025;

- зобов`язати відповідача видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію щодо анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої позивачу з реєстраційним номер 2000561 терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що органом ліцензування було видано ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої позивачу з реєстраційним номер 2000561 терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025. Однак, він не отримував у встановлені законодавством строки від відповідача, як органу ліцензування, повідомлення про необхідність внесення чергового платежу. Незважаючи на це, він оплатив вчасно в належному розмірі ліцензії за 2021, 2022, 2023 і 2024 роки. Тому в його діях відсутнє правопорушення, а підстави для скасування вказаної ліцензії були відсутні. На переконання позивача, оскаржуване розпорядження є протиправним, а належним способом захисту порушених його прав є скасування цього розпорядження та видалення з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформації щодо анулювання відповідної ліцензії.

У відзиві на позовну заяву від 11.03.2025 відповідач заперечив проти позову і просив у його задоволенні відмовити в повному обсязі. Відзив відповідач умотивував тим, що на виконання пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 3817-ІХ) і статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон № 481/95-ВР) у зв`язку з несплатою позивачем чергового платежу за ліцензію йому було прийнято розпорядження від 01.11.2024 № 195-рл про анулювання ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 2000561 терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025. Згідно з частиною шостою статті 16 Закону № 481/95-ВР (був чинним до 01.01.2025 в частині, що не суперечить положенням Закону № 3817-ІХ) для здійснення контролю суб`єкт господарювання зобов`язаний був подавати контролюючому органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання. Однак, позивач відповідно до пункту 6 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону № 3817-ІХ та частини шостої статті 16 Закону № 481/95-ВР до 01.11.2024 не подав відповідачу копії платіжних інструкцій на перерахування чергових платежів за ліцензію та не звертався з повідомленнями щодо внесення чергових платежів за ліцензією № 2000561. Відповідач наголосив на тому, що він не має законодавчо встановлених повноважень та функцій використовувати та самостійно спрямовувати кошти платника податків (незалежно від суми та коду бюджетної класифікації) без його згоди викладеній письмово. Крім цього, оскільки Закон № 3817-ІХ та Закон № 481/95-ВР застосовуються у межах, спосіб та строк визначені в Законі № 3817-ІХ, відповідач правомірно прийняв оскаржуване розпорядження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 31 березня 2025 року у справі № 400/1641/24 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Белоусовка» задовольнив.

Визнав протиправним та скасував розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01.11.2024 № 195-рл в частині анулювання ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БЕЛОУСОВКА» з реєстраційним номер 2000561 і терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025, адреса місця зберігання: Україна, Миколаївська область, Вознесенський район, село Білоусівка, вулиця Шмідта, будинок 75.

Зобов`язав Головне управління ДПС у Миколаївській області виключити з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального інформацію щодо анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), виданої ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БЕЛОУСОВКА» з реєстраційним номер 2000561 і терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025, адреса місця зберігання: Україна, Миколаївська область, Вознесенський район, село Білоусівка, вулиця Шмідта, будинок 75.

Стягнув на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Белоусовка» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Миколаївській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 гривень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції представник Головного управління ДПС в Миколаївській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі вказує, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- у зв`язку з несплатою позивачем чергового платежу за ліцензію йому було прийнято розпорядження від 01.11.2024 № 195-рл про анулювання ліцензії на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний номер 2000561 терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025, тому відповідач правомірно прийняв оскаржуване розпорядження;

- суд першої інстанції проігнорував те що, для здійснення контролю суб`єкт господарювання зобов`язаний був подавати контролюючому органу копію платіжної інструкції на перерахування плати чергового платежу за ліцензію з відміткою банку/небанківського надавача платіжних послуг про дату її виконання.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.03.2020 відповідач зареєстрував ліцензію позивача на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) № 2000561 терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025, адреса місця зберігання: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Білоусівка, вул. Шмідта, 75, загальна місткість резервуарів, що використовується для зберігання пального 50000,00 л.

У відмітці до Ліцензії № 200561 про поточні сплати за ліцензію зазначено, що сплачено за ліцензію за період з 13.03.2020 до 13.03.2021 в сумі 780,00 гривень.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального позивач сплатив за Ліцензію № 200561 за періоди з 13.03.2020 до 13.03.2021 та з 13.03.2021 до 13.03.2022 по 780,00 гривень.

11.02.2022 і 21.02.2022 відповідач надіслав позивачу повідомлення в особисту частину ІТС «Електронний кабінет» платника податків, якому була видана Ліцензія № 2000561, що підтверджуються знімком з екрана ліцензійної справи Ліцензії № 2000561.

Відповідно до платіжних інструкцій від 11.04.2022 № 1575, від 07.04.2023 № 142 і від 25.03.2024 № 232 позивач оплатив по 780,00 грн плати за ліцензію на право зберігання пального.

Згідно з пунктом 48 додатка 1 до розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області від 01.11.2024 № 195-рл «Про анулювання ліцензій на право зберігання пального, на право роздрібної торгівлі пальним та на право оптової торгівлі пальним» (далі Розпорядження № 195-рл) анульовано позивачу Ліцензію № 2000561 у зв`язку з несплатою чергового платежу за ліцензію.

Вважаючи Розпорядження № 195-рл протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 13.03.2020 № 2000561 (терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025).

Відповідно до спірного розпорядження відповідача ліцензію № 2000561 анульовано на підставі несплати чергового платежу за ліцензію.

Водночас відповідно до платіжних інструкцій від 11.04.2022 № 1575, від 07.04.2023 № 142 і від 25.03.2024 № 232 позивач оплатив по 780,00 грн плати за ліцензію на право зберігання пального оплатило за 2022, 2023 і 2024 роки відповідно.

Крім цього, відповідач востаннє надсилав позивачу повідомлення про необхідність оплати Ліцензії № 2000561 21.02.2022, що підтверджується знімком з екрана ліцензійної справи Ліцензії № 2000561, який відповідач додав до відзиву на позовну заяву від 31.01.2025.

Таким чином, всупереч вимогам частини сорок восьмої статті 15 Закону № 481/95-ВР (втратив чинність 01.01.2025) відповідач не повідомляв у відповідний строк позивача про необхідність оплати ним Ліцензії № 2000561 за 2022, 2023 і за 2024 роки.

Отже, Ліцензію № 2000561 було анульовано без наявності законних підстав, а тому оскаржуване розпорядження у відповідній частині є протиправним.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального, визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481).

Відповідно до частин 7, 10, 29, 49, 50, 51 статті 15 Закону № 481 встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.

Дія ліцензії призупиняється у разі несвоєчасної сплати чергового платежу за ліцензію на підставі письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, на термін до сплати заборгованості.

Дія ліцензії вважається призупиненою з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) відповідного письмового розпорядження органу, який видав ліцензію, а її дія поновлюється з моменту зарахування відповідного чергового платежу за ліцензію до бюджету.

Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії; рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів); рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку; рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем; порушення вимог ст. 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях; отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Згідно частини 4 статті 16 Закону № 481 контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.

Відповідно до абзацу 10 частини 49 статті 15 Закону № 481 передбачено анулювання ліцензії у випадку несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії.

Одночасно частиною 5 статті 16 Закону № 481 визначено, що контроль за сплатою річної плати за ліцензії здійснюється органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України видавати ліцензії на виробництво спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, і пального, оптову торгівлю спиртом, оптову та роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, і пальним, на зберігання пального. Для здійснення контролю суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) подає зазначеному органу копію платіжного доручення з відміткою банку про сплату.

Згідно статті 3 Закону № 481 розпорядження про анулювання ліцензії приймається: на наступний робочий день після дати останнього спливу терміну сплати чергового платежу за наступний щорічний строк дії відповідної ліцензії у разі відсутності сплати чергового платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав ліцензію на зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) 13.03.2020 № 2000561 (терміном дії з 13.03.2020 до 13.03.2025).

Відповідно до спірного розпорядження відповідача ліцензію № 2000561 анульовано на підставі несплати чергового платежу за ліцензію.

Водночас відповідно до платіжних інструкцій від 11.04.2022 № 1575, від 07.04.2023 № 142 і від 25.03.2024 № 232 позивач оплатив по 780,00 грн плати за ліцензію на право зберігання пального оплатило за 2022, 2023 і 2024 роки відповідно.

Крім цього, відповідач востаннє надсилав позивачу повідомлення про необхідність оплати Ліцензії № 2000561 21.02.2022, що підтверджується знімком з екрана ліцензійної справи Ліцензії № 2000561, який відповідач додав до відзиву на позовну заяву від 31.01.2025.

Суд першої інстанції вірно вказав, що статтею 15 Закону № 481 передбачено анулювання ліцензії у випадку несплати чергового платежу за ліцензію.

Розширеному тлумаченню згадувана норма Закону № 481 не підлягає.

Водночас, ненадання заяви до контролюючого органу, як певний етап контролю сплати платежів, не може бути підставою для анулювання ліцензії, адже Закон № 481 пов`язує таке анулювання виключно з несплатою платежів та не передбачає відповідальності у вигляді анулювання ліцензії за ненадання заяви щодо такої сплати.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачем сплачений платіж за ліцензію, є безпідставним застосування відповідачем санкції у вигляді анулювання ліцензії за несплату чергового платежу за ліцензію.

Крім цього, відповідач востаннє надсилав позивачу повідомлення про необхідність оплати Ліцензії № 2000561 21.02.2022, що підтверджується знімком з екрана ліцензійної справи Ліцензії № 2000561, який відповідач додав до відзиву на позовну заяву від 31.01.2025.

Таким чином, всупереч вимогам частини сорок восьмої статті 15 Закону № 481/95-ВР (втратив чинність 01.01.2025) відповідач не повідомляв у відповідний строк позивача про необхідність оплати ним Ліцензії № 2000561 за 2022, 2023 і за 2024 роки.

Отже, Ліцензію № 2000561 було анульовано без наявності законних підстав, а тому оскаржуване розпорядження у відповідній частині є протиправним.

З вищевикладеного слідує, що відповідно до Закону № 481/95-ВР (втратив чинність 01.01.2025) і Закону № 3817-ІХ (чинний з 27.07.2024) підставою для анулювання ліцензії на зберігання пального є несплата чергового платежу за ліцензію, а не ненадання копії платіжного доручення.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.05.2024 у справі № 320/8612/22.

Порядок ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 545 (далі - Порядок №545).

Абзацом 2 пункту 1 вказаного Порядку № 545 визначено, що Єдиним реєстром ліцензіатів та місць обігу пального є електронна база даних, яка містить інформацію про суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місця виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які провадять діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Згідно із пунктами 2-3 Порядку № 545 Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального формується та ведеться ДФС та її територіальними органами в електронній формі на підставі відомостей, зазначених у документах, які подаються суб`єктами господарювання для отримання ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відповідно до ст. 3 і 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».

До Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального вносяться такі відомості: для юридичних осіб - найменування та код згідно з ЄДРПОУ; для осіб, уповноважених на ведення обліку діяльності за договорами про спільну діяльність без утворення юридичної особи та таких, які є відповідальними за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання договорів, - найменування та код згідно з ЄДРПОУ уповноваженої особи і податковий номер, наданий такій особі під час взяття на облік договору згідно з п. 63.6 ст. 63 і п. 64.6 ст. 64 ПК України; для фізичних осіб-підприємців - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) та реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку у паспорті про право здійснювати платежі за серією (за наявності) та номером паспорта); адреса місця виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним (область, район, населений пункт, код згідно з Класифікатором об`єктів адміністративно-територіального устрою України (КОАТУУ), вулиця, номер будинку/офісу); дата видачі/зупинення/анулювання та строк дії ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової, роздрібної торгівлі пальним.

Пунктами 6 - 7 Порядку № 45 встановлено, що підставою для виключення суб`єкта господарювання з Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального є рішення про анулювання ліцензії, прийняте ДФС та її територіальними органами відповідно до статей 3 і 15 Закону № 481.

Інформація про суб`єкта господарювання вноситься до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше робочого дня, наступного за днем видачі/зупинення/анулювання ліцензії або внесення змін до ліцензії.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом повного відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача виключити інформацію щодо анулювання ліцензії позивача №2000561 (термін дії з 13.03.2020 до 13.03.2025) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібненої торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.

За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно виснував про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі № 400/1641/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк