Справа № 520/32377/23
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 липня 2025 року

Київ

справа № 520/32377/23

адміністративне провадження № К/990/28100/25

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Гімона М.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі №520/32377/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодом Харків» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2025 до суду вдруге надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області (далі - ГУ ДПС, скаржник), направлена до суду через підсистему «Електронний суд» 01.07.2025.

Попередню касаційну скаргу Верховний Суд повернув ухвалою від 05.06.2025 на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень. Суд визнав недостатнім наведене у скарзі обґрунтування для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не зазначав, в чому він вбачає подібність правовідносин у справі, у якій подає касаційну скаргу, зі справою, яка була предметом розгляду касаційним судом. Суд роз`яснив вимоги щодо обов`язкових умов, які мають бути зазначені у касаційній скарзі у випадку її подання на цій підставі.

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження постанови апеляційного суду в касаційному порядку, а її зміст є майже ідентичним до попередньої редакції касаційної скарги, яку Верховний Суд вже визнав неналежно оформленою.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною першою статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Приведення касаційної скарги у відповідність з вимогами КАС України в частині належного викладення підстав для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, є процесуальним обов`язком сторони, яка не погоджується з судовими рішеннями.

Не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, слід зазначити, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.

Однак, звертаючись з касаційною скаргою вдруге, скаржник так і не виправив недоліків, які стали підставою для повернення попередньої касаційної скарги, що свідчить про формальне ставлення скаржника до оформлення касаційної скарги та ігнорування ним роз`яснень, наданих Верховним Судом.

Так, Верховний Суд в ухвалі від 05.06.2025 роз`яснював скаржникові, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Особливу увагу суд звернув на те, що обов`язковою умовою при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1 і 2 частини четвертої статті 328 КАС України є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга).

Однак, у вдруге поданій касаційній скарзі скаржник, аналогічно попередній редакції касаційної скарги, вказує про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.08.2021 у справі №520/11447/19, у якій викладено позицію про те, що протоколи з програмного забезпечення «M.E.DOC» не є належними доказами виконання обов`язку платника щодо подання розрахунку коригування на реєстрацію в ЄРПН. Дата і час у таких документах можуть залежати від налаштувань комп`ютера користувача, а не від об`єктивних технічних параметрів реєстрації в ЄРПН.

Всупереч такому висновку, як зазначає скаржник, апеляційний суд визнав належним доказом документ, сформований клієнтською частиною програмного забезпечення «M.E.DOC» і не дослідив відсутність електронної квитанції. При цьому скаржник зазначає, що подібність правовідносин полягає в тому, що в обох справах предметом спору є правомірність застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації розрахунків коригування, підтверджених документами з програмного забезпечення «M.E.DOC». В обох випадках суди оцінювали допустимість таких доказів без наявності офіційної квитанції ДПС про прийняття розрахунку до реєстрації.

Однак, зі змісту постанови апеляційного суду вбачається, що підставою для часткового задоволення позовних вимог і скасування податкового повідомлення-рішення в частині застосування штрафних санкцій в сумі 9194,61 грн стало те, що шість розрахунків коригування (за несвоєчасну реєстрацію яких застосовано штрафні санкції) складені після 15.01.2023, а тому до них застосовні нові "зменшені" розміри штрафних санкцій, встановлені пунктом 90 підрозділу 2 розділу XX ПК України. При цьому зі змісту постанови апеляційного суду не вбачається, що цей суд змінював визначену контролюючим органом дату реєстрації шести розрахунків коригування. Висновків про дотримання позивачем строків реєстрації податкових накладних чи розрахунків коригування, в тому числі із посиланням на протоколи з програмного забезпечення «M.E.DOC», постанова апеляційного суду не містить.

Зазначене свідчить про те, що підставу для касаційного оскарження судових рішень ГУ ДПС визначає безвідносно до висновків суду апеляційної інстанції, які стали підставою для задоволення позовних вимог частково.

Усталеною є позиція Верховного Суду про те, що вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. Тобто, вимоги касаційної скарги мають бути сформульовані і відповідати їх безпосередньому обґрунтуванню.

Суд вчергове звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга Головного управління ДПС у Харківській області підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.04.2025 у справі №520/32377/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодом Харків» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - повернути скаржнику.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя М.М. Гімон