Справа № 160/14325/25
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати Позивачу період роботи з 01.11.1994 по 01.05.2016 в органах державної податкової служби до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 18.03.2025 Позивачу пенсію за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на протиправність оскарженого рішення, яким порушено права на отримання пенсії за віком державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», попри досягнення нею всіх необхідних умов, за яких таке право виникло.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість, оскільки станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займала посади державної служби та не мала стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058) з 25.07.2023.
Позивачка звернулася із заявою № 5334 від 18.03.2025 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ (далі Закон № 889).
Підставою для відмови слугувало те, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займала посади державної служби та не мала стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
У рішенні констатовано, що до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад держаних службовців, зараховано виключно період роботи позивачки з 26.05.94 по 01.11.94, що недостатньо для призначення бажаної пенсії. При цьому, відповідач посилався на те, що періоди роботи в органах державної податкової служби не зараховуються до стажу роботи на посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, якщо під час роботи на цих посадах присвоєно спеціальне звання.
Вважаючи вказане рішення протиправним, позивачка звернувся до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що за приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої цим Законом, на інший. Зокрема, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII), який набрав чинності 01.05.2016 року.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До 01.05.2016 року діяло законодавство у сфері державної служби, яке передбачало право державного службовця на призначення пенсії на умовах, визначених статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII (далі - Закон № 3723-VIII).
Згідно з частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01.05.2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Також, згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону №3723-ХІІ передбачено додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Такі ж висновки щодо застосування норм права неодноразово висловлювалися Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 року у справі № 265/3709/17, від 19.03.2019 року у справі №357/1457/17, від 01.04.2020 року у справі №607/9429/17.
Як уже попередньо зазначено, Позивачка звернулася із заявою № 5334 від 18.03.2025 про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ (далі Закон № 889).
Підставою для відмови слугувало те, що станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не займала посади державної служби та не мала стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
У рішенні констатовано, що до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад держаних службовців, зараховано виключно період роботи позивачки з 26.05.94 по 01.11.94, що недостатньо для призначення бажаної пенсії.
При цьому, відповідач посилався на те, що періоди роботи в органах державної податкової служби не зараховуються до стажу роботи на посад, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, якщо під час роботи на цих посадах присвоєно спеціальне звання.
Надаючи оцінку таким твердження відповідача суд зазначає, що відповідно до ст.1 Закону України Про державну службу № 3723-ХІІ, який був чинним в період спірного періоду трудової діяльності позивачки, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Частиною 18 ст.37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ було передбачено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону, входить до стажу державної служби.
У постанові від 22.10.2013 року у справі № 21-340а13 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Судом встановлено та записами трудової книжки позивачки підтверджується, що остання з 01.11.1994 по 01.05.2016 працювала в державній податковій інспекції на різних посадах, та 01.11.1994 року присвоєно персональне звання «інспектор податкової служби І ранга». Крім того, 26.05.1994 року прийнято Присягу державного службовця.
Враховуючи наведені норми спеціального законодавства та встановлені у цій справі обставини, суд доходить висновку, що періоди роботи позивачки з 01.11.1994 по 01.05.2016 підлягають зарахуванню до стажу до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад держаних службовців, тоді як рішення відповідача із цього приводу як і в цілому є протиправним та підлягає скасуванню.
Наведене свідчить також на користь висновку про те, станом на 01.05.2016 року позивачка беззаперечно мала стаж державної служби і це лише з урахуванням неврахованого відповідачем стажу з 01.11.1994 по 01.05.2016 більш ніж 20 років (без врахування того, стажу, який визнається відповідачем 05 місяців, 06 днів), при необхідних 20 років стажу, що є достатнім для призначення пенсії за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.
До того ж позивачка задовольняє іншим вимогам ст.37 Закону № 3723-ХІІ щодо досягнення необхідного віку (60 років), наявності страхового стажу (41 рік 20 місяців 21 день, а.с.13), пенсія державного службовця раніше не призначалася.
Таким чином, позивачка має право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, оскільки вимоги зазначеної статті щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби дотримані.
Оскільки позиція органу ПФУ відносно того, що для призначення пенсії у позивачки відсутній стаж державної служби, судом визнана неправомірною, а інших підстав для відмови у призначенні пенсії відповідачами висловлено не було, то суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання призначити пенсію, оскільки це буде свідчити про дотримання судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказаний спосіб захисту порушеного права не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскарженого рішення, яке були предметом судового контролю у межах цієї справи.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби періоду роботи з 01.11.1994 по 01.05.2016 та з 18.03.2025 року призначити пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна