Справа № 378/711/25
Суддя: Скороход Т. Н.
Дата ухвалення: 2025-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер: 378/711/25
Провадження № 2-а/378/30/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.,

за участю секретаря: Соколової О.А.,

позивача: Шестопала Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа: поліцейський 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Саєнко Владислав Сергійович, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі,

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 25 травня 2025 року поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Саєнком В.С., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4817771, зі змісту якої вбачається, що 25 травня 2025 року, о 23 год. 29 хв., він керував транспортним засобом ЗАЗ 110247, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Іванівка по вул. Водопійна, 22, не маючи при собі посвідчення водія та не надав його працівникам поліції для його повного ознайомлення, чим порушив п. 2.1. ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до зазначеної постанови до нього застосовано адміністративне стягнення штраф у розмірі 425 грн.. Свою вину він категорично заперечив та з вказаною постановою не погоджується в повній мірі. Зазначив, що 25.05.2025, близько 23 год., він перебував в с. Іванівка, на березі ставка. В цей час приїхали працівники поліції, яким чоловік, який їх викликав, маючи до нього неприязне ставлення, повідомив, що він перебував за кермом автомобіля, хоч знав, що це не відповідає дійсності. Відповідач, не з`ясовуючи обставин, не маючи будь-яких доказів, керуючись лише звинуваченням упереджених до нього осіб, почав звинувачувати його в керуванні автомобілем та вимагати надати йому посвідчення водія. Він (позивач) неодноразово зазначав, що не керував автомобілем, тому не зобов`язаний пред`являти посвідчення водія, а вимога працівника поліції є незаконною, проте, працівник поліції не реагував на його пояснення, ставлячись до нього зневажливо та упереджено. Відповідач, ігноруючи його заперечення, не маючи будь-яких доказів, що він керував автомобілем, протиправно виніс щодо нього оспорювану постанову. Зазначив, що копію постанови отримав поштовим зв`язком 28.05.2025.

Позивач просить суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4817771 від 25 травня 2025 року, винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у місті Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Саєнком В.С. про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та провадження у справі закрити.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 4 червня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ відповідно до ст. ст. 268, 269 КАС України у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідачу визначено строк для подання відзиву на позовну заяву та зобов`язано надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 17).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. Подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 10.06.2025 представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позову відмовити, оскільки постанова винесена правомірно. Проте, вказане твердження не відповідає дійсності виходячи з наступного. Як зазначає відповідач у відзиві, та ним зазначено в позові, відповідальність передбачена ч.1 ст.126 КУпАП настає за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії. Тобто, суб`єктом вказаного адміправопорушення є особа, яка керує транспортним засобом. Проте, він не був зупинений працівниками поліції та заперечував факт керування транспортним засобом, проте це було проігноровано інспектором. Як єдиний доказ, що підтверджує керування ним транспортним засобом, на який посилається відповідач у відзиві, є пояснення братів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте, у нього з ними був конфлікт, оскільки він підозрював останніх у незаконному вилові риби, і з приводу, цього між нами виникла сварка та суперечка. Поліцейським відібрано пояснення лише у братів Бондарів. Пояснення у інших осіб Андрія та Анатолія відібрано не було. Поліцейським було прийнято сторону обвинувачення, він не встановлював будь-яких обставин справи, а лише постійно звинувачував його у керуванні автомобілем та був упередженний у розгляді справи. З огляду вищевикладеного, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4817771 від 25.05.2025 року підлягає скасуванню.

Представник відповідача не прибув. Департаментом патрульної поліції 10.06.2025 в системі «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до винесеної відповідачем постанови ОСОБА_1 , 25.05.2025, о 23 год 36 хв., керував автомобілем ЗАЗ 110247, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Водопійна 22 в с. Іванівка, не маючи при собі посвідчення водія та не надав його на вимогу працівників поліції, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП. Відповідно до тверджень викладених у позовній заяві, позивач на вимогу працівника поліції не надав для огляду посвідчення водія, мотивуючи тим, що він не рухався транспортним засобом тому відсутні підстави для пред`явлення відповідних документів. Відповідно до п. 2.4 ПДР водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пред`явити документи зазначені в п. 2.1 ПДР. Керування транспортним засобом особою, яка не має при собі, або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також Поліса, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 126 КУпАП). Припис ч. 1 ст. 126 КУпАП є імперативним, та встановлює відповідальність у вигляді штрафу за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»). При цьому, не пред`явлення для перевірки документів, зазначених у п. 2.1 ПДР, є самостійним складом адміністративного правопорушення. Однак з цього приводу колегією суддів було наголошено, що відповідно до діючого законодавства на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб. При цьому право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Отже у цій справі колегія суддів Верховного Суду виходила з того, що виконання водієм вимоги поліцейського щодо пред`явлення документів є самостійним обов`язком водія, який не залежить від правомірності чи неправомірності інший дій правоохоронця. Та з цього приводу є Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 02.12.2019 (справа №766/10693/17), в якому визначено обов`язок водія пред`явити на вимогу поліцейського документи зазначені в п. 2.1 ПДР України. Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, керуючись законом та правосвідомістю, постановив визнати винним ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп., що в межах санкції даної статті.

В судове засідання третя особа поліцейський взводу № 2 роти № 2 БПП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Саєнко В. С. не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

25 травня 2025 року інспектором взводу № 2 роти № 2 БПП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Департаменту патрульної поліції Саєнком В. С. винесено постанову серії ЕНА № 4817771 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 425 грн. за порушення п. 2.1 ПДР України. У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 25 травня 2025 року, о 23 год. 29 хв., керував транспортним засобом ЗАЗ 110247, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в с. Іванівка по вул. Водопійна, 22, не маючи при собі посвідчення водія та не надав його працівникам поліції для його повного ознайомлення, чим порушив п. 2.1. ПДР України, тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Закон України „Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст.14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.126 КУпАП відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до 1.3. ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 2.4 а ПДР України встановлено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Згідно пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, на механічних транспортних засобах дорожньо-експлуатаційної служби, на транспортних засобах спеціального, спеціалізованого призначення та на транспортних засобах із розпізнавальним знаком Діти; г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог, встановлених Законами України Про автомобільний транспорт, Про дорожній рух та Про перевезення небезпечних вантажів; чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат Зелена картка (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування Зелена картка; у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака Водій з інвалідністю - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

В рішенні по справ і «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Згідно ст.280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 222 КпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, правил дорожнього руху (ч. ч. 1, 2, 4 ст. 126).

На підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України, відповідачем до відзиву надано копії: форми виводу від 09.06.2025 (а. с. 32-34) де зазначено, що 25.05.2025 о 22:41 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 25.05.2025 о 22:41 за адресою Білоцерківський район с. Іванівка приїхали невідомі особи у стані А/С за кермом авто ТАВРІЯ д.н.з. НОМЕР_2 заважають працювати, один з них повідомив, що він працівник поліції. Заявник ОСОБА_3 ; письмових пояснень від 25.05.2025 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с.35-36), які пояснили, що 25.05.2025, близько 22 год. 30 хв. вони проводили ремонтні роботи греблі, яка знаходиться у с. Іванівка. В цей час до них під`їхав автомобіль Таврія, за кермом якого перебував ОСОБА_4 та відео зйомка фіксації події адміністративного правопорушення, з якої вбачається порушення позивачем п.2.1 Правил дорожнього руху України, а саме останній не надав працівникам поліції посвідчення водія.

У судовому засіданні було переглянуто відео, долучене позивачем до позовної заяви і відповідачем до відзиву на позовну заяву, які є ідентичні, та з якого вбачається, що працівники поліції прибули до місця події за викликом. З`ясувавши причину їх виклику, а саме намагання позивачем чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ремонтувати дамбу ставка, який приїхав до них власним автомобілем з ОСОБА_5 ( прізвище останнього повідомив у судовому засіданні ОСОБА_1 ). Після встановлення осіб та належність транспортного засобу ЗАЗ 110247 позивачу, працівники поліції запропонували останньому пред`явити посвідчення водія, на що ОСОБА_1 відмовився, посилаючись не те, що він не керував автомобілем, а тому не повинен пред`являти їм відповідні документи.

Щодо посилання позивача на те, що він не керував транспортним засобом, а перебував в якості пасажира, суд ставиться критично та зазначає наступне. Так, суд розцінює зазначені вище посилання позивача як намагання уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до переглянутого відео правопорушення вбачається, що хоча позивач не керував транспортним засобом, проте два свідки повідомили працівникам поліції, що саме він керував даним транспортним засобом. Також ОСОБА_5 , який приїхав з ОСОБА_1 , на запитання працівників поліції «Чи керував позивач транспортним засобом?» кивком голови підтвердив дану обставину (23:06:13 відео), Отже, наявними відеозаписами підтверджується, що саме ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля.

Позивач в оскаржуваній постанові не вказував прізвище та ініціали особи, хто саме керував транспортним засобом, заперечуючи проти висновку поліцейського про те, що сам позивач перебував за кермом. Крім того, ОСОБА_1 до вищестоящого органу поліції не звертався зі скаргою з зазначенням фактів щодо неправомірності дій та упередженості працівників поліції, які на його думку, мають значення для справи.

До пояснень ОСОБА_1 щодо того, що він у вказаний в протоколі час та місці не керував вищевказаним автомобілем, а свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , маячи до нього неприязне ставлення та бажали йому помсти, суд відноситься критично, такі поясненні суд розцінює як намір уникнути адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 КАС суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, позивач ні на місці розгляду справи працівниками поліції, ні у суді не заявляв клопотання про допит в якості свідка особи, хто, за його словами, керував транспортним засобом, а додані позивачем письмові пояснення ОСОБА_6 суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки вони не були перевірені у судовому засіданні шляхом допиту останнього в якості свідка.

Отже, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 є доведеним, а його доводи про те, що автомобіль ЗАЗ 110247, н.з. НОМЕР_1 , власником якого він є, на момент прибуття екіпажу поліції перебував у нерухомому стані та цього дня він ним взагалі не керував, спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Таким чином, позивачем не було доведено своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, в той час як відповідачем було надано вичерпні докази на користь винуватості позивача у вчиненні правопорушення.

Отже, постанова серії ЕНА №4817771 від 25 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, винесена інспектором взводу № 2 роти № 2 БПП у м. Біла Церква у Київській області УПП Саєнком В. С. в межах своїх повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст.ст. 283 - 284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами по справі.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП , позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Решта тверджень та посилань сторін судом не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до п. п. 1,2,3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає доведеними вчинення позивачем ОСОБА_1 , 25.05.2025 вищевказаного порушення (пункту 2.1. ПДР України) та наявності події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Таким чином, правові підстави для скасування оскаржуваної постанови серії ЕНА №4817771 від 25.05.2025 відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..ст. 126 ч. 1, 245, 247, 251, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72, 77, 79, 90, 243-244, 246, 250, 268, 272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - поліцейський 2 взводу 2 роти 2 батальйону ППП у м. Біла Церква та Білоцерківському районі УПП у Київській області ДПП Саєнко Владислав Сергійович, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 17 липня 2025 року.

Суддя Т. Н. Скороход