Справа № 320/29273/25
Суддя: Вісьтак М.Я.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про забезпечення позову

16 липня 2025 року № 320/29273/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Вісьтак М.Я., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень,,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до 1 Відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, у якому просить суд:

-Визнати протиправним та скасувати Рішення комісії 1 Відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв?язку з самостійним вихованням малолітньої дитини;

-Зобов?язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п. 412 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв?язку з самостійним вихованням малолітньої дитини та внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.06.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.

Окремо суд вважає необхідним зазначити, що дану позовну заяву фактично передано судді для розгляду 16.06.2025 року.

Ухвалою від 16.06.2025 позивачу відмовлено в забезпеченні позовної заяви через необгрунтованість вимог щодо такого забезпечення.

15.07.2025 ОСОБА_1 знову подав до суду заяву про забезпечення позову, із змісту якої вбачається, що останній просить суд:

-Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА: АДРЕСА_1 ) до моменту набрання законної сили рішенням суду по суті цієї справи вчиняти дії щодо мобілізації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 .

Вказану заяву про вжиття заходів забезпечення позову зареєстровано 15.07.2025 року та того ж дня передано судді Вісьтак М. Я. для розгляду.

Вирішуючи питання щодо дотримання заявником вимог Кодексу адміністративного судочинства України стосовно змісту та форми заяви про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства України визначено зміст і форму заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Приписами пунктів 2, 3 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 640/6315/19.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 29 листопада 2022 року у справі № 640/17821/21, від 06 грудня 2022 року у справі № 140/8745/21.

В обґрунтування нової заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що 04 липня 2025 року позивач фактично отримав офіційну відповідь від ІНФОРМАЦІЯ_2 (лист датований 22 травня 2024 року), яка була направлена шляхом надсилання засобами поштового зв`язку «Укрпошта» 1 червня 2025 року (що підтверджується штемпелем на конверті), з якої довідався про відмову в наданні йому відстрочки від мобілізації на особливий період.

На переконання позивача, факт відмови ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджує наявність реального ризику мобілізації позивача, що у свою чергу може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в цій справі. Враховуючи отриману відмову, позивач вважає, що існує реальна загроза мобілізації позивача до ухвалення судового рішення по суті.

Суд, враховуючи наведені доводи позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, зазначає наступне.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд перевіряє чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Позивач стверджує, що отримана відмова фактично підтверджує реальну загрозу його мобілізації до ухвалення рішення судом по суті, що може унеможливити виконання майбутнього судового рішення або позбавити дитину постійної батьківської опіки. За його твердженням, він є єдиним законним опікуном дитини, яку виховує самостійно на підставі відповідного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, дійшов висновку, що існує безпосередній, реальний та невідворотний ризик порушення прав малолітньої дитини, яка внаслідок мобілізації єдиного з батьків може залишитися без належного догляду, психологічної підтримки та належних умов існування.

Зокрема, до позовної заяви додано копію рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.10.2024 по справі № 345/5072/24, яким розірвано шлюб між позивачем та його колишньою дружиною ОСОБА_2 . Цим же рішенням малолітнього сина позивача ( ОСОБА_3 ) залишено на самостійному вихованні та утриманні батька - ОСОБА_1 .

Крім того зі змісту заяви про забезпечення долучено відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.05.2024 № 1-4529 за результатами розгляду заяви позивача про надання відстрочки, в якій позивачу повідомлено, що за результатами заяви та вивчення копій документів, які містяться в даній заяві прийнято рішення про відмову у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки у заяві відсутні підтверджуючі документи відповідно постанови КМУ від 16.05.2024 №560.

При цьому не зазначено, яких саме документів не вистачає.

Зазначене свідчить про очевидне порушення прав позивача на належний розгляд його заяви та отримання обгрунтованого рішення з урахуванням всіх обставин, а також про наявний ризик мобілізації позивача до винесення рішення в даній справі.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється найкращим інтересам дитини. Конституція України (ч. 3 ст. 51) встановлює, що діти мають право на піклування батьків, а держава зобов`язана забезпечувати захист прав дитини. Аналогічна позиція закріплена у практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, положення п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачають виключення для осіб, які самостійно виховують дитину віком до 18 років, і відмова у застосуванні цього положення не може бути довільною чи формальною.

У цій справі є наявні та документально підтверджені обставини, які свідчать про те, що мобілізація позивача до моменту ухвалення рішення у справі призведе до незворотних наслідків як для позивача, так і для дитини, яка опиниться у надзвичайно вразливому становищі, позбавлена постійної опіки батька.

З метою збереження фактичного стану речей, запобігання істотній шкоді правам дитини та забезпечення ефективності судового захисту,

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Верховного Суду від 09.12.2021 року у справі № 175/1480/21 (провадження № 61-15020св21).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з огляду на положення пункту 3 частини 1 статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України наявні обставини для вжиття заходів забезпечення позову, тому подана заява є такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 152, 153, 154, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

1. Заяву про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень - задовольнити.

2. Заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА: АДРЕСА_1 ) до моменту набрання законної сили рішенням суду по суті цієї справи вчиняти дії щодо мобілізації ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_2 ).

3. Копію ухвали надіслати для відома учасникам справи, а ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) для відома та виконання.

4. Роз`яснити, що ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено в апеляційному порядку. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

5. Наголосити, що відповідно до вимог частини 3 статті 156 КАС України особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

6. Ухвала підлягає негайному виконанню та є виконавчим документом у розумінні ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 156 КАС України.

7. Особи, яких стосуються заходи забезпечення позову:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 );

2) відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 );

Ухвала складена та підписна суддею 16.07.2025.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вісьтак М.Я.