Справа № 120/16280/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

м. Вінниця

16 липня 2025 р. Справа № 120/16280/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказав на протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати його довірителю ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Ухвалою від 23 грудня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

07 січня 2025 року представником військової частини подано відзив на позовну заяву, у якому, окрім іншого, вказав, що ОСОБА_1 пропущено строк звернення до адміністративного суду, що було розцінено судом як клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 03 липня 2025 року, що постановлена після відкриття провадження у справі, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу (його представнику) строк для усунення недоліків, що містить позов, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

09 липня 2025 року на виконання вимог ухвали від 03 липня 2025 року представником позивача подано до суду заяву, у якій просить поновити строк звернення до адміністративного суду. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що згідно з витягом із наказу від 08 липня 2024 № 25 позивача звільнено з військової служби. Станом на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 його вислуга років в календарному обчисленні становила 08 років 02 місяці 15 днів, а у пільговому обчисленні - 12 років 04 місяці 09 днів.

12 вересня 2024 року представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 з адвокатським запитом, у якому просив виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Проте відповіді на такий запит військова частина не надала. У зв`язку із цим 22 жовтня 2024 року представник позивача повторно подав адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 про виплату йому спірної допомоги, проте відповідач і на такий запит жодної відповіді не надав.

Відтак, на переконання представника позивача, наведені вище обставини свідчать про наявність триваючих правовідносин, в яких військова частина НОМЕР_1 (як суб`єкт владних повноважень) протягом певного проміжку часу ухилялася від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Окрім того, представник позивача зазначив, що позивач намагався в позасудовому порядку врегулювати спір, а тому пропуск строку звернення до адміністративного суду пов`язаний із неналежним розглядом відповідачем звернення позивача.

А тому заявник вважає, що оскільки після звільнення позивача з військової служби він неодноразово звертався до відповідача в межах трьохмісячного строку, а відповіді на такі звернення не отримав, тому позивач не пропустив строк звернення до суду. Водночас у прохальній частині заяви представник ОСОБА_1 все ж просить поновити його довірителю строк звернення до адміністративного суду.

11 липня 2025 року представником військової частини НОМЕР_1 подано до суду заяву, у якій просить залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 . Така заява обґрунтована тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 30 червня 2024 року №84-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "б" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (за станом здоров`я), а з 08 липня 2024 року позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

При звільненні позивача з військової служби та виключенні його зі списків особового складу частини 08 липня 2024 року йому видано грошовий атестат № 123, про що свідчать відповідні записи в журналі реєстрації грошових атестатів військової частини за порядковим номером НОМЕР_3 , в якому наявний підпис ОСОБА_1 . Крім грошового атестата позивачу також видані дві довідки № № 732 та 741 від 08 липня 2024 року про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

За наведених обставин представник відповідача наголошує на тому, що 08 липня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про всі нараховані та виплачені суми при звільненні, натомість до суду із цим позовом позивач звернувся 06 грудня 2024 року, що свідчить про недотримання тримісячного строку звернення до суду.

Розглянувши заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, а також врахувавши аргументи представника позивача щодо такої заяви, викладені в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд зважає на таке.

Підстави та порядок залишення позовної заяви без розгляду визначені статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас частинами 3, 4 статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зі змісту наведених норм слідує, що у разі виявлення факту пропуску позивачем строку звернення до суду після відкриття провадження в адміністративній справі позивачу слід надати можливість подати заяву про поновлення строку звернення до суду та обґрунтувати причини пропуску такого строку.

Такі висновки узгоджуються з приписами частини 13 статті 171 КАС України, згідно з якими суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

При цьому частиною 6 статті 161 КАС України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас особливості строку звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, за загальним правилом, строк звернення до адміністративного суду становить шість місяців, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В силу положень частини 3 статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, у редакції КЗпП України, що була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Водночас позовні вимоги стосуються виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У контексті наведеного слід зауважити, що 19 липня 2022 року набув чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Відтак, починаючи з 19 липня 2022 року, у КЗпП України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком.

Водночас після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін частиною другою статті 233 КЗпП України установлено строк звернення до суду у справах про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення) та у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

При цьому варто звернути увагу на те, що питання щодо застосування строку звернення до суду з позовними вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року, було предметом дослідження судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

У вказаній справі судова палата, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшла таких висновків (дослівно):

"Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин").

З урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року."

Отже, Верховний Суд в постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23 виснував, що до вимог щодо виплати грошового забезпечення після 19 липня 2022 року застосовні норми вже нині чинної редакції статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, що нараховані та виплачені при звільненні.

У зв`язку із цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що у цій справі відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Виходячи з цього, судова палата Касаційного адміністративного суду зауважила, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

Як свідчить зміст позовної заяви, предметом оскарження у ній визначено протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 липня 2024 року № 25 підтверджується те, що ОСОБА_1 з 08 липня 2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

При цьому зі змісту згадуваного вище наказу слідує, що ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних роки (представник позивача у позові наполягає на виплаті такої допомоги за кожний повний календарний рік служби).

Того ж дня військовою частиною НОМЕР_1 видано ОСОБА_1 грошовий атестат, у якому зазначено всі суми, належні при звільненні та який отримано позивачем, про що свідчить його власноручний підпис.

Із такого грошового атестату слідує, що ОСОБА_1 виплачено грошову допомогу в разі звільнення з військової служби в сумі 33034,62 гривень.

Отже, позивач при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08 липня 2024 року № 25) та отримання грошового атестату був чітко обізнаним про те, що одноразову грошову допомогу при звільненні йому виплачено в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 3 (три) повних календарних роки, а не із розміру 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік (адже такі обставини чітко слідують зі змісту згадуваного вище наказу).

Натомість, до суду з даним позовом позивач звернувся 06 грудня 2024 року, тобто із пропуском тримісячного строку звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України, адже кінцевим строком звернення до суду в даному випадку є 09 жовтня 2024 року.

Водночас, як на підставу для поновлення строку звернення до адміністративного суду, представник позивача вказав на те, що військова частина НОМЕР_1 протягом певного проміжку часу ухилялася від виконання своїх зобов`язань, що свідчить про допущення триваючої протиправної бездіяльності.

Такі аргументи представника позивача грунтуються на тому, що з метою досудового врегулювання спору він звертався до військової частини НОМЕР_1 із адвокатськими запитами від 12 вересня 2024 року та від 22 жовтня 2024 року, у яких просив нарахувати спірну у цій справі допомогу, проте відповіді не отримав.

Суд зауважує, що відповідно до частини 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Разом із цим звернення до військової частини НОМЕР_1 із адвокатськими запитами щодо виплати ОСОБА_1 спірної у цій справі одноразової грошової допомоги не є досудовим вирішенням спору, а є альтернативним способом захисту своїх прав, оскільки законом не передбачено ані можливості досудового врегулювання такого спору, ані обов`язковості досудового порядку вирішення такого спору.

Відтак звернення до військової частини з адвокатськими запитами щодо виплати спірної допомоги не є позасудовим порядком вирішення спору.

Не заслуговують на увагу і доводи представника позивача в тій частині, що військовою частиною допущено триваючу протиправну бездіяльність, адже, як наголошувалося судом вище, початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову в даному випадку слід обчислювати саме з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що у цій справі мало місце 08 липня 2024 року.

Відтак слід дійти висновку, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до адміністративного суду, а ті аргументи, що наведені у заяві про поновлення такого строку, не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд доходить висновку, що заява про залишення позовної заяви без розгляду є обгрунтованою та підлягає задоволенню, а заяву представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід залишити без задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу (частина 3 статті 240 КАС України).

Таким чином, оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до суду з позовною заявою виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, а доводи представника позивача, що наведені у поданій заяві, визнані судом неповажними, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 171, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Заяву представника військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду задовольнити.

Заяву представника позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович