Справа № 520/13437/25
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 р.Справа № 520/13437/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 р. (постановлену суддею Котеньовим О.Г.) по справі № 520/13437/25

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не зняття арешту з майна, що належить позивачу на праві власності, накладеному постановою про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2001 р. державним виконавцем Сокуренко І.О. відділу державної виконавчої служби Дзержинського районного управління юстиції при примусовому виконанні дубліката виконавчого листа № 2-652 виданого 02.06.2000 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова; зобов`язати Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з квартири, частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , накладений постановою про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2001 р. державним виконавцем Сокуренко І.О. відділу державної виконавчої служби Дзержинського районного управління юстиції при примусовому виконанні дубліката виконавчого листа № 2-652, виданого 02.06.2000 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова, реєстраційний номер обтяження 5610761.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 р. відмовлено у відкритті провадження в вказаній справі.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 р. та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, вимог: Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем фактично оскаржуються дії державного виконавця в рамках виконання виконавчого листа, виданого судом загальної юрисдикції за результатами розгляду цивільної справи, у зв`язку з чим вказаний спір не підсудний Харківському окружному адміністративному суду.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому цим розділом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 448 Цивільного процесуального кодексу України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суб`єктом оскарження дій чи без бездіяльності державного виконавця в цивільному провадженні може бути сторона виконавчого провадження.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не погоджується з діями державного виконавця щодо не зняття арешту з майна, що належить позивачу на праві власності, накладеному постановою про арешт нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.02.2001 р. державним виконавцем Сокуренко І.О. відділу державної виконавчої служби Дзержинського районного управління юстиції при примусовому виконанні дубліката виконавчого листа № 2-652, виданого 02.06.2000 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова.

Апелянт зазначає, що вказаний спір відноситься до адміністративної юрисдикції, оскільки він не є стороною виконавчого провадження з виконання дубліката виконавчого листа № 2-652, виданого 02.06.2000 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова.

Крім того, листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позивачу повідомлено, що згідно із перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, якою здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення та надання відомостей про виконавчі дії для виконання до банківських установ, відсутні відомості щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за виконавчим документом № 2-652 від 02.06.2000 р. Комінтернівського районного суду м. Харкова, тобто, у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції такий виконавчий лист на примусовому виконанні не перебуває. Також повідомлено, що всі виконавчі провадження, які були завершені до 05.01.2017 р. зберігаються в окремому спецрозділі, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження Системи, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20.05.2003 р. № 43/5 «Про запровадження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень».

Проте, суд першої інстанції не встановив, чи є ОСОБА_1 стороною виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-652, виданого 02.06.2000 р. Комінтернівським районним судом м. Харкова, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок, що справу належить розглядати в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає передчасним і помилковим висновок суду першої інстанції, що вказаний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Харківського окружного адміністративного суд від 04.06.2025 р. скасуванню, оскільки судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04.06.2025 р. по справі № 520/13437/25 скасувати.

Справу № 520/13437/25 направити до суду 1 інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 16.07.2025 року