Справа № 320/12100/25
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року справа №320/12100/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №12 від 17.12.2024 про відмову в проведенні перерахунку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 10.12.2024 зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період проходження строкової військової служби в лавах збройних сил з 05.08.1980 по 22.02.1997 та провести відповідний перерахунок, дорахувати стаж судді на момент виходу у відставку та виплату пенсії без обмеження її граничним розміром.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Загальний стаж його роботи становить 38 років 03 місяці 17 днів, з яких суддівський стаж - 16 років 08 місяців 20 днів. Проте до спеціального стажу судді не було включено період проходження строкової військової служби.

10.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням періоду строкової військової служби. У межах процедури екстериторіального розгляду його заяву було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке рішенням №12 від 17.12.2024 відмовило у включенні зазначеного періоду до спеціального стажу судді. У мотивувальній частині рішення зазначено, що законодавством не передбачено такої можливості.

Позивач не погоджується з таким рішенням, вважаючи його незаконним та таким, що порушує його конституційні права, гарантовані статтею 126 Конституції України щодо незалежності та недоторканності суддів. Посилається на правові позиції Конституційного Суду України, згідно з якими неприпустимим є звуження змісту та обсягу прав суддів у відставці.

Крім того, позивач обґрунтовує свої вимоги положеннями Закону України "Про статус суддів" та Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95, які передбачають можливість зарахування строкової військової служби до стажу роботи суддів. Він наголошує, що державні органи, зокрема Пенсійний фонд України, зобов`язані діяти на підставі та в межах законів, а будь-яке звуження його права на щомісячне довічне грошове утримання суперечить принципам правової визначеності та соціального захисту суддів у відставці.

Позивач також посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України", де зазначено, що зменшення розміру або припинення виплати встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності. На його думку, відмова Пенсійного фонду у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання порушує його право мирно володіти своїм майном, гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, позивач вимагає визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №12 від 17.12.2024, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області включити період строкової військової служби до його спеціального стажу та здійснити відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази по справі від відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області), відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області). Запропоновано відповідачам подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Запропоновано відповідачам подати до суду заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області - заперечує проти позовних вимог та зазначає, що його дії є правомірними та ґрунтуються на чинному законодавстві. Вказує, що відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено чіткі критерії та порядок обчислення спеціального стажу роботи судді. Стаття 137 цього закону передбачає перелік періодів, які підлягають зарахуванню до стажу судді, і строкова військова служба до них не входить.

Також відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області посилається на норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема статтю 24, яка визначає страховий стаж як період, протягом якого особа сплачувала внески до пенсійної системи. Оскільки строкова військова служба не передбачає сплати таких внесків, вона не може бути зарахована до стажу судді.

На підставі цього Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням №12 від 17.12.2024 відмовило у проведенні перерахунку та включенні строкової військової служби Позивача до його спеціального стажу.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області наголошує, що оспорюване рішення ухвалено в межах визначених повноважень, відповідно до законодавства та принципу правової визначеності. Будь-яке відхилення від закріплених у законі правил обчислення стажу суперечить нормативним вимогам та підходу правозастосування. З огляду на наведене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

05.05.2025 канцелярією суду зареєстровано відзив на позов відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області), в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області заперечує проти позовних вимог, посилаючись на чинне законодавство, що регламентує порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Вказує, що позивач звернувся із заявою про перерахунок довічного грошового утримання, зокрема щодо врахування періоду проходження строкової військової служби до спеціального стажу судді. Відповідно до законодавства порядок визначення спеціального стажу судді, який має право на довічне грошове утримання, чітко встановлений Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідач-2 наголошує, що відповідно до статті 137 цього закону до стажу роботи на посаді судді зараховуються лише визначені законодавством періоди професійної діяльності, зокрема робота на посаді судді судів України, арбітра арбітражних судів, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, судді Конституційного Суду України, а також робота на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності стажу роботи судді не менше 10 років. Проходження строкової військової служби до цього переліку не входить.

Окрім того, відповідач посилається на статтю 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає страховий стаж як період, протягом якого особа сплачувала страхові внески. Оскільки строкова військова служба не передбачає сплату таких внесків, вона не може бути врахована при визначенні права на перерахунок довічного грошового утримання.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області рішенням №12 від 17.12.2024 відмовило позивачу у перерахунку довічного грошового утримання, керуючись чинними нормами законодавства.

Відповідач-2 зазначає, що його рішення ухвалене відповідно до встановлених законодавчих норм та ухвалене у межах повноважень. Будь-яке розширене тлумачення вимог закону виходить за межі правозастосування і суперечить принципу правової визначеності.

З огляду на наведене, відповідач-2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

16.06.2025 канцелярією суду зареєстровано клопотання позивача про долучення доказів (копії витягу з послужного списку ОСОБА_1 та диплому Васильківського військового авіаційно-технічного училища ім. 50-річчя ЛКСМ України).

26.06.2025 через канцелярію суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення доказів (копії протоколу первинного призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, копії протоколу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довіреності представника, виписки з ЄДР, витягу з ЄДРПОУ, розрахунків довічного грошового утримання ОСОБА_1 ).

Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Луцьким МВ УМВС України у Волинській області 22.05.1996.

На момент призначення пенсії загальний стаж роботи позивача становить 38 років 03 місяці 06 днів, з них страховий стаж до 01.01.2004 - 22 роки 10 місяців 17 днів, після 01.01.2004 - 15 років 4 місяці 19 днів, у тому числі стаж судді - 16 років 8 місяців 20 днів.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_2 від 01.01.1983 та витягу з послужного списку ОСОБА_1 (особистий номер НОМЕР_3 ), наданого листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 05.06.2025 №1/4934, позивач у період:

з 05.08.1980 по 01.09.1983 - курсант Васильківського військового авіаційно-технічного училища імені 50-річчя Ленінського комсомолу України;

з 01.09.1983 по 03.11.1986 - старший технік інженерно-авіаційної служби НОМЕР_4 окремої вертолітної ескадрильї;

з 03.11.1986 по 27.10.1987 - начальник групи обслуговування і регламенту авіаційного озброєння та десантного обладнання НОМЕР_4 окремої вертолітної ескадрильї;

з 27.10.1987 по 09.04.1990 - помічник начальника штаба НОМЕР_4 окремої вертолітної ескадрильї;

з 09.04.1990 по 06.09.1990 - помічник керівника польотами НОМЕР_5 окремої вертолітної ескадрильї;

з 06.09.1990 по 07.10.1992 - помічник командира з правової роботи НОМЕР_6 бомбардувальної авіаційної дивізії;

з 07.10.1992 по 05.01.1993 - відрядження до Кабінету Міністрів України із залишенням на дійсній військовій службі;

з 05.01.1993 по 10.09.1996 - уповноважений Комітету з питань соціального захисту військовослужбовців Кабінеті Міністрів України;

з 10.09.1996 по 22.02.1997 - у розпорядженні Міністра оборони України.

Вказані факти підтверджуються також записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 26.01.1997.

Згідно з Указом Президента України "Про призначення суддів" від 13.08.2002 №712/2002 позивач був призначений у межах п`ятирічного строку на посаду судді господарського суду міста Києва.

12.09.2002 позивач зарахований до штату господарського суду міста Києва і приступив до виконання обов`язків судді господарського суду міста Києва, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці позивача.

Позивача звільнено з посади судді господарського суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 05.03.2019 №662/0/15-19.

30.05.2019 позивач відрахований зі штату Господарського суду міста Києва відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 05.03.2019 №662/0/15-19 у зв`язку з поданням заяви про відставку, про що свідчить запис в трудовій книжці позивача.

Позивач на час звернення до суду із цим позовом є суддею у відставці Господарського суду міста Києва.

З 06.06.2019 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІ.

Для розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійним органом враховано стаж роботи позивача на посаді судді, а саме 16 років 08 місяців 20 днів, а також спеціальний стаж, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, а саме 3 роки 06 місяців 25 днів - прокурори/слідчий склад. Вказані обставини підтверджуються рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №12 від 24.06.2019 (а.с.79) та письмовими поясненнями Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02.07.2025.

Отже, при призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, не зараховано період проходження позивачем військової служби.

10.12.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з невірним проведенням відповідачем обрахування стажу позивача як судді у відставці та просив зарахувати період проходження строкової військової служби до стажу роботи судді.

За принципом екстериторіальності розгляд заяви позивача було здійснено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Судом встановлено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, який передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсій бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер. Можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій передбачено постановою Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за №339/35961.

Даною постановою внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" вказаного Порядку передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській було прийнято рішення від 17.12.2024 серії ПС №12 про відмову в зарахуванні періоду проходження військової служби до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України від 12.07.2018 № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII (далі - Закон №1798-VIII), який набрав чинності 05.08.2018, статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною 2, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

На підставі абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (доповнено згідно із Законом № 1798-VIII) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді застосовуються норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Частиною 1 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-XII), чинного на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було визначено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Згідно з абзацом 2 частини 4 статті 43 указаного Закону (у відповідній редакції) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Водночас частиною 1 статті 7 Закону № 2862-XII було передбачено, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Положеннями статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (далі - Указ № 584/95) (чинного на момент призначення позивача суддею) було передбачено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова № 865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 05.08.1980 по 01.07.1983 рік був курсантом Васильківського військового авіаційно-технічного училища імені 50-річчя Ленінського комсомолу України, надалі до 22.02.1997 проходив військову службу.

Згідно з частиною 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Судом встановлено, що загальний період проходження позивачем військової служби складає 16 років 6 місяців 17 днів (з 05.08.1980 по 22.02.1997).

Суд, аналізуючи доводи позивача, встановив, що використання останнім терміну «строкова військова служба» не повною мірою відповідає його фактичному правовому статусу. Позивач у позові бере до уваги весь період проходження військової служби, а не виключно строкову військову службу, яка має визначений законодавством обов`язковий термін.

Враховуючи це, суд оцінює вимоги позивача через приписи належного правового регулювання військової служби, розмежовуючи строкову військову службу та дійсну військову службу, що здійснюється на професійній основі.

Статтею 5 Закону СРСР від 12.10.1967 "Про загальний військовий обов`язок" (у редакції, що діяла на час навчання позивача у вищому навчальному закладі) визначено, що військова служба складається з дійсної військової служби та служби у запасі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону СРСР від 12.10.1967 № 42 "Про загальний військовий обов`язок" (у редакції, що діяла на час навчання позивача у вищому навчальному закладі) громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та є курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби.

За змістом статті 13 Закону СРСР від 12.10.1967 № 42 "Про загальний військовий обов`язок" строк дійсної військової служби для солдатів і сержантів Радянської Армії, берегових частин та авіації Військово-Морського Флоту становить 2 роки.

Суд вважає, що аргумент позивача про те, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку, зараховується увесь строк навчання у військово-навчальних закладах та військової служби ґрунтується на помилковому розумінні законодавства.

Отже, календарний період проходження строкової військової служби на момент навчання позивача у Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі імені 50-річчя Ленінського комсомолу України становив 2 роки, що виключає можливість зарахування позивачу всього строку навчання у вищому військовому закладі та проходження військової служби, які становлять більший період, ніж визначений термін строкової військової служби відповідно до законодавства, чинного на момент навчання позивача у вказаному вищому навчальному військовому закладі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2024 у справі № 990/288/23 та від 22.11.2018 у справі № 9901/455/18, постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 426/12415/16-а.

Оскільки відповідно до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку, зараховується період проходження строкової військової служби, ОСОБА_1 , крім стажу роботи на посаді судді, повинні бути зараховані також 2 роки навчання у Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі імені 50-річчя Ленінського комсомолу України як строкова військова служба.

З огляду на наведені норми законодавства, чинні на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді та під час його навчання у Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі імені 50-річчя Ленінського комсомолу України, до його стажу роботи, що дає право на відставку судді, зараховується період його навчання у військово-навчальному закладі саме як календарний період проходження строкової військової служби, який становив 2 роки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №12 від 17.12.2024 про відмову в проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Щодо вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з 10.12.2024 зарахувати до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді період проходження строкової військової служби в лавах збройних сил з 05.08.1980 по 22.02.1997 та провести відповідний перерахунок, дорахувати стаж судді на момент виходу у відставку та виплату пенсії без обмеження її граничним розміром, суд зазначає таке.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначив, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", статті 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно з пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17 листопада 2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З системного аналізу вказаних норм статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України можна дійти висновку, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Тобто, такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав свобод чи інтересів позивача і необхідність їх відновлення таким способом, який би гарантував повний захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечував його виконання та унеможливлював необхідність наступних звернень до суду.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Протиправна відмова відповідача у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби 2 роки, вимога щодо якого визначена законом, зумовлює задоволення похідної позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби - 2 роки, а також здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 10.12.2024 з виплатою недоотриманих сум, тобто з дати подання позивачем заяви про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому здійснення відповідного перерахунку відноситься до повноважень до відповідача-2, виходячи з такого.

Пунктом 4.2 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно з принципом екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області є уповноваженим органом, який має право приймати відповідне рішення стосовно позивача, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області належить відмовити, оскільки належним відповідачем щодо усіх заявлених позовних вимог є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Щодо позовних вимог у частині виплати пенсії позивачу без обмеження її граничним розміром суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено, що до позивача застосовувались такі обмеження під час нарахування й виплати довічного грошового утримання судді у відставці та те, що такі обмеження можуть бути застосовані після набрання судовим рішенням законної сили, отже, вимоги в цій частині є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені в майбутньому, а тому, суд відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустимими доказами правомірність відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 2 роки, а саме період навчання позивача в Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі імені 50-річчя Ленінського комсомолу України.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог у цій частині, та не були спростовані відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 1 статті 139 КАС України).

Разом з тим суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовної вимоги немайнового характеру не застосовується.

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (платіжна інструкція №0.0..1 від 04.03.2025).

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у повному обсязі на суму 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243 - 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №12 від 17.12.2024 про відмову в проведенні перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 20551088, місцезнаходження: 76000, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових стрільців, будинок 15) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період навчання ОСОБА_1 в Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі імені 50-річчя Ленінського комсомолу України - 2 роки, а також здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 10.12.2024 з виплатою недоотриманих сум з урахуванням періоду навчання ОСОБА_1 в Васильківському військовому авіаційно-технічному училищі імені 50-річчя Ленінського комсомолу України - 2 роки.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 20551088, місцезнаходження: 76000, місто Івано-Франківськ, вулиця Січових стрільців, будинок 15) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кушнова А.О.