Справа № 640/19618/19
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 року № 640/19618/19

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючої судді: Парненко В.С.,

судді: Білоноженко М.А.,

Жука Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраво" до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Здраво" (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття пункт 1 змін, що вносяться до постанов КМУ від 17 жовтня 2008 р. №955 і від 02 липня 2014 р. №240, затверджених постановою КМУ від 25 січня 2017 р. №43.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. №43 незаконно змінено термінологію в постановах КМУ №955 від 17.10.2008 та №240 від 02.07.2014, а саме - замінено термін «вироби медичного призначення» на «медичні вироби», що призвело до неправомірного розширення сфери державного цінового регулювання на всю медичну техніку, включно з високовартісним обладнанням, без належного нормативного механізму визначення граничних надбавок для таких виробів; за твердженням позивача, на момент ухвалення Постанови №43 терміни не були синонімами, ототожнення з`явилося лише з 23.11.2018 року після змін до законодавства, а тому подібна підміна поняття у 2017 році є протиправною, створює правову невизначеність і була використана органами прокуратури для оскарження комерційного договору позивача з медичним закладом щодо поставки комп`ютерного томографа, укладеного на конкурентних засадах у 2017 році.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону № 2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання положень пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2825-ІХ, Окружним адміністративним судом міста Києва скеровано за належністю матеріали цієї справи до Київського окружного адміністративного суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду позовну заяву передано на розгляд судді Парненко В.С.

Згідно з частиною 2 статті 35 КАС України у разі зміни складу суду розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.02.2025 прийнято адміністративну справу №640/19618/19 до провадження судді Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розгляд справи вирішено проводити колегією суддів під головуванням судді Парненко В.С., суддів Білоноженко М.А., Жук Р.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2025 вирішено призначити адміністративну справу №640/19618/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраво" до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.06.2025 закрито підготовче провадження у справі №640/19618/19 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраво" до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови; ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки державне регулювання цін на лікарські засоби та медичні вироби здійснюється Кабінетом Міністрів України відповідно до наданих законом повноважень, постановою №43 внесено зміни до постанов №955 та №240 у встановленому порядку, зокрема, було офіційно замінено термін «вироби медичного призначення» на «медичні вироби», що є синонімами згідно з чинним законодавством, зокрема Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій» та технічними регламентами, що виключає порушення термінології, а також підтверджує правомірність застосування граничних постачальницько-збутових надбавок до відповідних товарів, включно з медичною технікою, при цьому всі процедури погоджень та публічного обговорення нормативно-правового акту були дотримані, а твердження позивача про розширення сфери регулювання без належного механізму є хибними, оскільки нормативна база містить необхідні визначення та регулювання, що виключає підстави для визнання змін постанов протиправними.

Також в матеріалах справи наявна відповідь на відзив, згідно з якою позивач не погоджується з доводами відповідача та підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі.

24.06.2025 від позивача надійшли письмові пояснення щодо актуальності позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегією суддів встановлено наступне.

Згідно з матеріалами справи, на підставі Закону України «Про ціни і ціноутворення» Кабінетом Міністрів України 17 жовтня 2008 року було прийнято постанову №955 «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення».

Абзацом другим пункту 1 вказаної постанови були встановлені граничні торговельні та/або постачальницько-збутові надбавки (націнки) у розмірі не вище ніж 10 відсотків оптової ціни виробника (митної вартості) з урахуванням знижок для лікарських засобів і виробів медичного призначення, що закуповувались за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №43 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2008 р. №955 і від 2 липня 2014 р. №240» (далі - Постанова №43) було внесено зміни, зокрема, в частині заміни в тексті постанови №955 слів «вироби медичного призначення» на «медичні вироби» у відповідному відмінку.

Постанова №43 набрала чинності 9 лютого 2017 року.

Згідно з пунктом 9 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 року №753, медичним виробом є будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, призначений виробником для застосування з діагностичною, профілактичною, лікувальною або компенсаторною метою, дія якого не досягається шляхом фармакологічного, імунного або метаболічного впливу. Таким чином, термін «медичні вироби» охоплює як «вироби медичного призначення», так і медичну техніку.

Позивач вказує на наявність окремого Державного реєстру медичної техніки і виробів медичного призначення, що, на його думку, свідчить про розмежування вказаних категорій.

Також позивач посилається на редакцію підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 2 липня 2014 року №240 (у редакції постанови від 22 квітня 2015 року №449), в якій було наведено визначення виробів медичного призначення, до яких, зокрема, відносились перев`язувальні та шовні засоби, стоматологічні матеріали, санітарно-гігієнічні вироби, протезно-ортопедичні вироби, лабораторний посуд, аптечки, набори реагентів тощо - крім медичної техніки.

Вказане визначення було виключено оскаржуваною Постановою №43, у зв`язку з чим позивач вважає, що її прийняттям Кабінет Міністрів України фактично розширив сферу державного регулювання на медичну техніку, хоча формально переслідувалась мета дерегуляції - скасування декларування цін на вироби медичного призначення. На думку позивача, така зміна є протиправною, оскільки відбулась без належного дотримання вимог щодо підготовки та прийняття регуляторного акту.

Згодом, постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №184, до постанови №955 було внесено зміни, якими сферу її дії було обмежено виключно лікарськими засобами. Зокрема, назву постанови викладено в редакції «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби», а згадки про «медичні вироби» виключено з її тексту.

Позивач вважає, що включення медичних виробів до сфери дії постанови №955 постановою №43 є незаконним і суперечить встановленому законом порядку прийняття регуляторних актів. На думку позивача, відповідач, скасувавши декларування оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення, водночас неправомірно поширив регулювання граничних постачальницько-збутових надбавок і на медичну техніку, яка раніше не підпадала під дію постанови №955. Враховуючи, що у 2019 році згадки про медичні вироби були виключені з постанови №955, позивач просить визнати постанову Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року №43 протиправною та скасувати її у частині, якою внесено відповідні зміни до постанови №955.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, з урахуванням дії норми закону у часі, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт - це:

прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Згідно з Законом України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Основними завданнями КМУ є:

1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;

2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;

3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм;

5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави;

6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об`єктами державної власності відповідно до закону;

7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи;

9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції України та цього Закону затверджує Регламент Кабінету Міністрів України, який визначає порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, інші процедурні питання його діяльності, а також визначає порядок розроблення, виконання та моніторингу виконання програмних документів Кабінету Міністрів України.

Стаття 49 зазначеного Закону регулює Акти КМУ, зокрема, відповідно до ч.4, Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.

Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.

Розробник проекту регуляторного акта при підготовці аналізу регуляторного впливу повинен:

визначити та проаналізувати проблему, яку пропонується розв`язати шляхом державного регулювання господарських відносин, а також оцінити важливість цієї проблеми;

обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою ринкових механізмів і потребує державного регулювання;

обґрунтувати, чому визначена проблема не може бути розв`язана за допомогою діючих регуляторних актів, та розглянути можливість внесення змін до них;

визначити очікувані результати прийняття запропонованого регуляторного акта, у тому числі здійснити розрахунок очікуваних витрат та вигод суб`єктів господарювання, громадян та держави внаслідок дії регуляторного акта;

визначити цілі державного регулювання;

визначити та оцінити усі прийнятні альтернативні способи досягнення встановлених цілей, у тому числі ті з них, які не передбачають безпосереднього державного регулювання господарських відносин;

аргументувати переваги обраного способу досягнення встановлених цілей;

описати механізми і заходи, які забезпечать розв`язання визначеної проблеми шляхом прийняття запропонованого регуляторного акта;

обґрунтувати можливість досягнення встановлених цілей у разі прийняття запропонованого регуляторного акта;

обґрунтовано довести, що досягнення запропонованим регуляторним актом встановлених цілей є можливим з найменшими витратами для суб`єктів господарювання, громадян та держави;

обґрунтовано довести, що вигоди, які виникатимуть внаслідок дії запропонованого регуляторного акта, виправдовують відповідні витрати у випадку, якщо витрати та/або вигоди не можуть бути кількісно визначені;

оцінити можливість впровадження та виконання вимог регуляторного акта залежно від ресурсів, якими розпоряджаються органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи, які повинні впроваджувати або виконувати ці вимоги;

оцінити ризик впливу зовнішніх чинників на дію запропонованого регуляторного акта;

обґрунтувати запропонований строк чинності регуляторного акта;

визначити показники результативності регуляторного акта;

визначити заходи, за допомогою яких буде здійснюватися відстеження результативності регуляторного акта в разі його прийняття.

Якщо проект регуляторного акта одночасно містить норми, що регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами чи іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, та норми, що регулюють інші суспільні відносини, а також індивідуально-конкретні приписи, то аналіз регуляторного впливу готується лише щодо норм, які регулюють господарські відносини або адміністративні відносини між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Методика підготовки аналізу регуляторного впливу для застосування розробниками проектів регуляторних актів затверджується Кабінетом Міністрів України. Методика підготовки аналізу регуляторного впливу є обов`язковою для застосування розробниками проектів регуляторних актів.

Аналіз регуляторного впливу підписується розробником проекту регуляторного акта, а в разі якщо розробником проекту є регуляторний орган, інший орган, установа чи організація - керівником цього органу, установи чи організації.

Відповідно до пункту 2 Пояснювальної записки до проєкту Оскаржуваної постанови, яка була опублікована на офіційному вебсайті Міністерства охорони здоров`я України, метою проєкту постанови є скасування процедури декларування зміни оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення. Згідно з пунктом 1 тієї ж Пояснювальної записки, «проєктом постанови пропонується внести відповідні зміни, якими скасувати процедуру декларування зміни оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення, оскільки така процедура щодо виробів медичного призначення взагалі відсутня в європейській практиці, є вкрай обтяжливою, трудо- і фінансово затратною та недоцільною».

Згідно з пунктом 11 Пояснювальної записки, «прийняття проєкту постанови дозволить забезпечити приведення у відповідність національного законодавства у сфері декларування зміни оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення до відповідного європейського, вжити заходів із дерегуляції бізнесу, створити найбільш сприятливі умови для ведення господарської діяльності операторами ринку медичних виробів, а також оптимізувати трудові ресурси МОЗ України».

Так, відповідно до пункту 6 Аналізу регуляторного впливу до проєкту Оскаржуваної постанови №43, «прийняття проєкту постанови дозволить забезпечити приведення у відповідність національного законодавства у сфері декларування зміни оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення до відповідного європейського, вжити заходів із дерегуляції бізнесу, створити найбільш сприятливі умови для ведення господарської діяльності операторами ринку медичних виробів, а також оптимізувати трудові ресурси МОЗ України».

Державне регулювання цін здійснюється Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, державними колегіальними органами та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень шляхом:

установлення обов`язкових для застосування суб`єктами господарювання: фіксованих цін; граничних цін; граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) та постачальницько-збутової надбавки (постачальницької винагороди); граничних нормативів рентабельності; розміру постачальницької винагороди; розміру доплат, знижок (знижувальних коефіцієнтів);

запровадження процедури декларування зміни ціни та/або реєстрації ціни (стаття 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

На реалізацію зазначеної компетенції Урядом були прийняті:

постанова від 17.10.2008 №955 «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення», якою було встановлено граничні постачальницько-збутові надбавки на лікарські засоби (крім наркотичних, психотропних лікарських засобів, прекурсорів та медичних газів) і вироби медичного призначення;

постанова від 02.07.2014 №240 «Питання декларування зміни оптово-відпускних цін на лікарські засоби та вироби медичного призначення» (назва у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2015 №449), якою був затверджений Порядок декларування зміни оптово-відпускних цін на лікарські засоби та вироби медичного призначення.

Постановою №43 було затверджено Зміни, що вносяться до зазначених постанов Кабінету Міністрів України від 17.10.2008 №955 і від 02.07.2014 №240 (далі - Зміни).

Пунктом 1 Змін, що є предметом оскарження, визначено:

« 1. У постанові Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2008 р. №955:

назву постанови викласти в такій редакції:

"Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби і медичні вироби";

підпункт 2 пункту 1 викласти в такій редакції:

"2) на лікарські засоби (крім наркотичних, психотропних лікарських засобів, прекурсорів та медичних газів), оптово-відпускні ціни на які внесені до реєстру оптово-відпускних цін на лікарські засоби, і медичні вироби, які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, граничні постачальницько-збутові надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються для лікарських засобів до задекларованої зміни оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів і для медичних виробів - до оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів, а граничні торговельні (роздрібні) надбавки - не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до закупівельної ціни з урахуванням податків. При цьому фактичний розмір оптово-відпускної ціни на кожну лікарську форму, дозування, споживчу упаковку лікарського засобу не повинен перевищувати розміру внесеної до зазначеного реєстру оптово-відпускної ціни у гривні.";

у тексті постанови слова "вироби медичного призначення" в усіх відмінках замінити словами "медичні вироби" у відповідному відмінку.»

Відповідно до положень Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», проєкт Постанови №43 було оприлюднено на сайті головного розробника - Міністерства охорони здоров`я України за посиланням:

https://moz.gov.ua/article/public-discussions-archive/proekt-postanovi-kabinetu-ministriv-ukraini-pro-vnesennja-zmin-do-postanovi-kabinetu-ministriv-ukraini-vid-17-zhovtnja-2008-g-955.

Разом з цим були оприлюднені:

Пояснювальна записка,

Порівняльна таблиця (https://moz.gov.ua/uploads/1/6107-pro_20180719_1_pt.pdf),

Аналіз регуляторного впливу (https://moz.gov.ua/uploads/1/6198-pro_20180719_1_arv.pdf),

Додаток до Аналізу регуляторного впливу (Тест малого підприємництва (М-тест)) (https://moz.gov.ua/uploads/1/6199-pro_20180719_1_arv_dod.pdf).

Зазначений проєкт нормативно-правового акта Уряду погоджено без зауважень з Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, Міністерством фінансів України, Державною регуляторною службою України та погоджено із зауваженнями Міністерством юстиції України, які враховані.

Суд наголошує на тому, що оскаржувані зміни були внесені Кабінетом Міністрів України як суб`єктом нормотворення в межах його повноважень, визначених статтями 4 та 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та статтею 13 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Як установлено матеріалами справи, проєкт Постанови №43 був підготовлений Міністерством охорони здоров`я України з дотриманням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», пройшов погодження з відповідними органами виконавчої влади, був оприлюднений для публічного обговорення, супроводжувався пояснювальною запискою, аналізом регуляторного впливу, порівняльною таблицею та іншим обов`язковим пакетом документів, передбаченим чинним законодавством, а також був прийнятий та оприлюднений у визначеному порядку.

Суд вважає посилання позивача на порушення Кабінетом Міністрів України регуляторної процедури при ухваленні оскаржуваної постанови безпідставним.

Так, із Пояснювальної записки та Аналізу регуляторного впливу до проєкту постанови №43 вбачається, що її прийняття було спрямоване на скасування процедури декларування зміни оптово-відпускних цін на вироби медичного призначення як такої, що не відповідає європейській практиці, є обтяжливою для бізнесу та неефективною. Зазначене відповідає задекларованим цілям дерегуляції та покращення умов ведення господарської діяльності, а також узгоджується з публічною політикою у сфері охорони здоров`я.

При цьому, об`єктивна зміна термінології - із «виробів медичного призначення» на «медичні вироби» - є частиною процесу уніфікації понятійного апарату національного законодавства відповідно до вимог Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою КМУ від 2 жовтня 2013 р. №753, та інших актів, які вже тривалий час використовують саме поняття «медичні вироби».

Суд не приймає доводи позивача про те, що зазначена термінологічна заміна спричинила розширення сфери регулювання Постанови №955 та призвела до неправомірного поширення граничних торговельних надбавок на інші категорії товарів, адже зі змісту оскаржуваної Постанови №43 не вбачається жодного додаткового регуляторного навантаження або розширення предмета правового регулювання, натомість застосування терміна «медичні вироби» дозволило усунути розбіжності у визначеннях та узгодити регуляторну практику.

Крім того, суд враховує, що після набрання чинності Постановою №43 у 2017 році, в Постанову КМУ №955 вносилися 11 змін.

Зокрема, постановою КМУ від 6 березня 2019 р. №184 з Постанови №955 взагалі вилучено посилання на «медичні вироби», а предмет регулювання обмежено виключно лікарськими засобами.

Таким чином, на момент розгляду справи положення, які оскаржуються, вже втратили свою чинність, а тому скасування пункту 1 Постанови №43 не матиме жодних правових наслідків, не відновить попередню редакцію Постанови №955 та не вплине на поточне правове регулювання відповідної сфери.

Суд також бере до уваги, що офіційна позиція законодавця, викладена, зокрема, у змінах до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій», прямо свідчить про ототожнення понять «медичні вироби» та «вироби медичного призначення».

Таким чином, навіть якщо припустити правомірність доводів позивача щодо розмежування зазначених понять у попередніх нормативних актах, уніфікація термінології вже відбулась на рівні законодавства, що виключає правову невизначеність та не створює правових колізій.

Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позивачем не доведено факту порушення його прав та інтересів у результаті ухвалення оскаржуваного пункту 1 змін, затверджених постановою КМУ №43, а також не встановлено порушення Кабінетом Міністрів України процедури розробки та прийняття регуляторного акта відповідно до вимог чинного законодавства. За відсутності правового інтересу в оскарженні норми, яка зазнала змін, та з огляду на недоведеність обставин, що підтверджували б її протиправність, підстави для задоволення позову відсутні.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Здраво" до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуюча суддя Парненко В.С.

Судді Білоноженко М.А.

Жук Р.В.