Справа № 520/3843/25
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 р. Справа № 520/3843/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.03.25 по справі № 520/3843/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 19.03.2004 по 21.12.2005 на посаді начальника відділу соціальної роботи Центру соціальної служби для молоді Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, період роботи в територіальному управлінні Пенсійного фонду України на посаді державного службовця з 02.05.2016 по 19.06.2017 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1 Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, період роботи в органах місцевого самоврядування з 20.06.2017 по 08.11.2024 на посаді головного спеціаліста сектору прийняття заяв та документів відділу соціальних допомог Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити з 08.11.2024 пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу", з врахуванням довідок виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0540-8/195404 від 07.11.2024 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та № 2000-0504- 8/195435 від 07.11.2024 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яким ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу" є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Скасовано рішення від 15.11.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889, з зарахуванням періодів роботи в органах місцевого самоврядування з 19.03.2004 по 21.12.2005 на посаді начальника відділу соціальної роботи Центру соціальної служби для молоді Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, період роботи в територіальному управлінні Пенсійного фонду України на посаді державного службовця з 02.05.2016 по 19.06.2017 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1 Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, період роботи в органах місцевого самоврядування з 20.06.2017 по 08.11.2024 на посаді головного спеціаліста сектору прийняття заяв та документів відділу соціальних допомог Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права, просить суд апеляційної скарги скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі №520/3843/25, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що обов`язковою умовою для збереження права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Прикінцевих та перехідних положень Закону, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. Відповідно до пункту 2 Порядку №622, передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст. 37 закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Вказує, що позивач до заяви від 31.12.2004 про перерахунок та перехід на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VII долучила довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. Однак, відповідно до ст. 3 Закону №889-VIII, чинність цього закону не поширюється на посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Оскільки за даними трудової книжки позивача, станом на 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом №889-VIII), у позивача відсутній необхідний стаж на посадах державної служби, у зв`язку з чим, останній не має підстав для перерахунку та переходу на пенсію за віком відповідно до норм цього закону.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи ( в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у них доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ( у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області.

З 08.11.2024 позивач звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про переведення із пенсії за віком, яка була призначена згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу".

За принципом екстериторіальності, заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України Пенсійного фонду України у Львівській області, та прийнято рішення від 15.11.2024, яким відмовлено позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу", оскільки, позивач має загальний стаж роботи, який належить до

категорії посад державних службовців 18 років 03 місяці 17 днів тому не можна врахувати довідку про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, оскільки не виконується вимога 20 років стажу роботи на посадах віднесених до категорії посад державних службовців.

Вказаним рішенням до стажу роботи, який належить до категорії посад державних службовців було зараховано період з 18.02.1996 по 23.02.2004 та з 22.12.2005 по 01.05.2016. При цьому, відповідач не врахував до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування позивача з 19.03.2004 по 21.12.2005, з 02.05.2016 по 19.06.2017 в територіальному управлінні Пенсійного фонду України на посаді державного службовця, з 20.06.2017 в органах місцевого самоврядування по час звернення за призначенням пенсії, вважаючи, що посади, на яких працювала позивач не відносяться до категорії посад державних службовців, визначених

статтею 25 Закону № 3723 та актами КМУ.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 досягла віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на день набрання чинності Законом №889-VIll мала більш як 10 років стажу на посадах державної служби, станом на 01 травня 2016 року працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, вона має право на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIІІ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити з 08.11.2024 пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу", суд першої інстанції виходи з того, що обчислення страхового стажу, визначення розміру пенсії та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ, суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18 та від 21.12.2019 у справі №663/574/17), а тому ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до преамбули Закону №1058-ІV, він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Пунктом 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до пункту 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону №1058-ІV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону №3723ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі-Порядок №229), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII.

Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі-Порядок № 283), що діяв до набрання чинності Законом України «Про державну службу» №889-VIII, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Згідно із пунктом 4 цього Порядку, до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Порядок №283 втратив чинність у зв`язку із затвердженням 25 березня 2016 року постановою № 229 Кабінету Міністрів України нового Порядку обчислення стажу державної служби.

Згідно із пунктом 4 Порядку №229 до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

У висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 26.06.2018 у справі №735/939/17 зазначено, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування», входить до стажу державної служби.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 від 14.06.1978 № НОМЕР_1 позивача з 18.03.1996 прийнято на посаду спеціаліста по виплаті пенсій та допомоги Орджонікідзевського відділу соціального забезпечення по конкурсу. Встановлено 15 ранг держслужби та прийнято присягу держслужбовця.

20.01.1997 позивачка переведена на посаду спеціаліста з призначення пенсій та допомог ІІ категорії. 02.02.1998 переведена на посаду спеціаліста по виплаті пенсій та допомог.

22.02.2001 звільнена з посади за власним бажанням. 23.02.2001 прийнята за конкурсом на посаду спеціаліста 1 категорії відділу пенсійного забезпечення Київського районного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

04.01.2002 присвоєно 14 ранг державного службовця. 26.11.2002 переведено на посаду спеціаліста відділу пенсійного забезпечення.

24.02.2003 переведена на посаду провідного спеціаліста відділу пенсійного забезпечення. 05.01.2004 присвоєно 13 ранг державного службовця. 23.02.2004 звільнена з посади за власним бажанням.

19.03.2004 позивача призначено на посаду начальника відділу соціальної роботи, як переможця у конкурсі до Центру соціальної служби для молоді Орджонікідзевської районної ради м. Харкова. Присвоєно 13 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування та складено присягу посадової особи органу місцевого самоврядування.

21.12.2005 звільнена з посади за власним бажанням.

22.12.2005 позивача призначено за конкурсом на посаду головного спеціаліста відділу з призначення пенсій Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова. 16.07.2015 переведена на посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1.

01.05.2016 присвоєно 9 ранг державного службовця.

30.03.2017 позивача звільнено з займаної посади в порядку переведення до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

31.03.2017 призначена на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 1 в порядку переведення з управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова із збереженням 9 рангу державного службовця.

19.06.2017 звільнена з посади за угодою сторін.

20.06.2017 призначена на посаду головного спеціаліста сектору прийняття заяв та документів відділу соціальних допомог, як переможця конкурсу до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради. Збережено 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування. 20.06.2019 присвоєно 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

20.06.2021 присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Відповідач вважає, що позивач станом на 01.05.2016 не перебувала на посаді державного службовця та має менше 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, отже право на переведення на пенсію за віком відповідно до положень Закону № 889 відсутнє.

Щодо неврахування позивачу до стажу державної служби періоди роботи в органах місцевого самоврядування позивача з 19.03.2004 по 21.12.2005, з 02.05.2016 по 19.06.2017 в територіальному управлінні Пенсійного фонду України на посаді державного службовця та з 20.06.2017 в органах місцевого самоврядування по час звернення за призначенням пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про державну службу" № 889 передбачено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до приписів ст.1, 2, 22 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" № 2493, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

До стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889.

Згідно з п. 8 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. До набрання чинності Законом № 889 діяв Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 (надалі - Порядок № 283).

Відповідно до п. 2 Порядку № 283, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

За статтею 14 Закону № 2493 посади начальника відділу соціальної роботи Центру соціальної служби для молоді Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, головного спеціаліста сектору прийняття заяв та документів відділу соціальних допомог управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради, за якими працювала позивачка, віднесено до категорій посад в органах місцевого самоврядування.

Абз.13 п.2 Порядку №283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених ст.14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10 травня 2018 року у справі №351/1792/17 зазначив, що після набрання чинності Закону України "Про державну службу" №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно ст. 46 Закону України "Про державну службу" №889-VIII та п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", зараховується до стажу державної служби.

Посади, які обіймала позивач в спірний період відноситься до посад, визначених ст. 14 Закону № 2493 підтверджується зокрема й тим, що позивачу присвоювались ранги посадової особи місцевого самоврядування, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.

У силу п. 4 ч. 2 ст. 46 Закону № 889, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493 зараховуються до стажу державної служби.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи відповідача про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця, є безпідставними.

З огляду на вищенаведене, періоди роботи позивача з 19.03.2004 по 21.12.2005 та з 20.06.2017 по 08.11.2024, відносяться до посад, визначених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855.

Крім того, відповідно до спірного рішення позивачу не зараховано також період роботи з 02.05.2016 по 19.06.2017 до стажу державного службовця.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до записів трудової книжки позивачу 01.05.2016 присвоєно 9 ранг державного службовця. 30.03.2017 позивача звільнено з займаної посади в порядку переведення до Київського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова. 31.03.2017 призначена на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу обслуговування громадян № 1 в порядку переведення з управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова із збереженням 9 рангу державного службовця. 19.06.2017 звільнена з посади за угодою сторін.

Оскільки позивач в зазначений період працювала на посаді державного службовця та мала відповідний ранг, то у відповідача відсутні підстави неврахування зазначеного періоду до відповідного загального стажу державного службовця.

Враховуючи, що ОСОБА_1 досягла віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, на день набрання чинності Законом №889-VIll мала більш як 10 років стажу на посадах державної служби, станом на 01 травня 2016 року працювала на посаді, робота на якій зараховується до державної служби, вона має право на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIІІ. Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову шляхом скасування рішення від 15.11.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу" .

Разом із тим, щодо вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити та виплатити з 08.11.2024 пенсію за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу", з врахуванням довідок виданих Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області № 2000-0540-8/195404 від 07.11.2024 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та № 2000-0504- 8/195435 від 07.11.2024 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону №1058-VІІ визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Обчислення страхового стажу, визначення розміру пенсії та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ, суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18 та від 21.12.2019 у справі №663/574/17).

Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією органів пенсійного фонду, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з метою ефективного захисту прав позивача, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року № 889, з зарахуванням періодів роботи в органах місцевого самоврядування з 19.03.2004 по 21.12.2005 на посаді начальника відділу соціальної роботи Центру соціальної служби для молоді Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, період роботи в територіальному управлінні Пенсійного фонду України на посаді державного службовця з 02.05.2016 по 19.06.2017 на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1 Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова, період роботи в органах місцевого самоврядування з 20.06.2017 по 08.11.2024 на посаді головного спеціаліста сектору прийняття заяв та документів відділу соціальних допомог Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 по справі № 520/3843/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова В.А. Калиновський