Справа № 520/7471/25
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року № 520/7471/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства "Райффайзен Банк", про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 21.02.2025 р. про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні ВП №77593001.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича від 21.03.2025 про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні ВП №77593001 суперечить частині дев`ятій статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», оскільки приватний виконавець поклав обов`язок по сплаті по 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню за виконавчим листом окремо на кожного із чотирьох солідарних боржників за виконавчим документом, що свідчить про стягнення такої основної винагороди у чотирьохкратному розмірі. Вказані обставини слугували підставою звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В. від 08.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В. від 09.04.2025 закрито провадження у справі за адміністративним позовом.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.06.2025 апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Харківського окружного адміністративного від 09.04.2025 про закриття провадження - скасовано, справу направлено до Харківського окружного адміністративного для продовження розгляду.

Згідно проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану адміністративну справу 19.06.2025 року передано в провадження судді Мельникова Р.В.

Ухвалою суду від 23.06.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду. За пропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та зобов`язано відповідача разом з відзивом на позовну заяву надати до суду належним чином матеріали ВП №77593001 в частині, що стосуються предмету спору.

Ухвалою суду від 26.06.2025 розгляд справи №520/7471/25 вирішено здійснювати у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, разом з тим на вимогу суду через функціонал "Електронний суд" 27.06.2025 надав до суду копії матеріалів виконавчого провадження ВП №77593001 щодо стягнення основної винагороди на користь приватного виконавця.

Представник третьої особи своїм правом на надання пояснень не скористався.

У судове засідання призначене на 10.07.2025 об 10-00 год сторони не прибули, про час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомленні. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Суд протокольною ухвалою від 10.07.2025 перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Справа розглядається в порядку адміністративного судочинства за правилами ст. 287 КАС України.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає таке.

21.03.2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Дмитром Вячеславовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77593001 з примусового виконання Наказу № 905/573/24, виданого 25.07.2024 року Господарським судом Донецької області про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ ФІДЛАЙФ, Товариства з обмеженою відповідальністю ФІДЛАЙФ, Товариства з обмеженою відповідальністю СКВ-АГРО, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за Кредитним договором № 010/3-КБ/4484 від 02.07.2021р. до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/3-КБ/1573 від 07.09.2017р. 3 702 000,00 грн. заборгованості за кредитом, 886 711,76 грн. заборгованості за відсотками та витрати на оплату судового збору у розмірі 55 064,54 грн.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.03.2025 приватним виконавцем також у пункті 3 зазначено про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 464377,63 грн.

Позивач, не погоджуючись зі змістом оскаржуваної постанови про стягнення з нього основної винагороди з підстав того, що приватний виконавець поклав обов`язок зі сплаті по 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню з чотирьох боржників, що суперечить частині дев`ятій статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною 1 ст.26 Закону №1404-VIII, передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

За приписами ч.3 ст. 45 Закону №1404-VIII, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з ч.1 ст.31 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII " Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої - четвертої статті 31 Закону №1403-VIII, винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з п. 7 ст. 31 Закону №1403-VIII, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до п. 9 ст. 31 Закону №1403-VIII, солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди.

На виконання статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року №643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

За приписами п. 12 Порядку № 643, розмір основної винагороди приватного виконавця становить 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватний виконавець повинен вирішити питання про стягнення основної винагороди і прийняття постанови про стягнення основної винагороди разом з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Що узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постановах від 21 січня, 27 квітня, 03 червня та 26 серпня 2021 року у справах №160/5321/20, №580/3444/20, №640/17286/20, №380/6503/20.

Водночас, суд наголошує, що саме лише існування постанови про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не означає безумовного та гарантованого стягнення цієї винагороди та не надає права приватному виконавцю стягувати визначену ним суму без здійснення фактичних дій з виконання судового рішення (пункт 52 постанови Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №420/6845/18).

Також Верховний суд у постановах від 21 січня, 08 липня та 24 грудня у справах №160/5321/20, №360/2855/20, №200/3149/21-а зазначав, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, суди мають перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Зрештою, необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі наказу) у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним (ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також, слід враховувати положення частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України, де зазначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, відповідно до наведеної норми, на стороні боржників може утворюватися солідарна множинність, і кредитор має право пред`явити вимогу: 1) до всіх співборжників разом; 2) до кожного з них повністю, 3) до кожного з них в частині боргу.

У загальному розумінні, солідарність на боці відповідачів - обов`язок кожного боржника відносно виконання зобов`язання в цілому (неподільність боргу). При цьому, не може відбуватись помножування самого предмета зобов`язання, в тому сенсі, щоб кожний боржник вчинив виконання в цілому.

Відтак, незважаючи на те, що при солідарному стягненні за рішенням суду з кількох боржників разом розмір боргу щодо кожного з них відповідає повній сумі стягнення, зазначеній у виконавчому документі, зобов`язання припиняється по факту отримання кредитором повної суми стягнення, а не внаслідок виплати заборгованості кредитору в повній сумі кожним боржником самостійно.

Згідно з ч. 5 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України, якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів чи проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька наказів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (зі змінами внесеними постановою від 16.12.2015 року № 2) визначено, якщо кілька відповідачів, до яких було пред`явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов`язанням, господарським судом на кожного з боржників видається окремий наказ, який має містити застереження про те, що стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Слід зазначити, що норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають одночасного існування виконавчого провадження та виконання згідно одного виконавчого документу одночасно щодо декількох боржників, адже в розумінні ч. 1 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

З матеріалів справи вбачається, що господарським судом видано чотири накази про стягнення солідарного боргу щодо кожного боржника окремо та відповідно приватним виконавцем відкрито чотири виконавчих провадження.

Також приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович у межах ВП № 77593001, щодо ОСОБА_1 21.03.2025 у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначив про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 464377,63 грн. (яка становить 10% з із всієї суми заборгованості, що підлягає стягненню солідарно з чотирьох боржників).

Як вбачається з вищезазначених норм законодавства про виконавче провадження, солідарні боржники несуть солідарний обов`язок із сплати основної винагороди.

Отже, з урахуванням права стягувача звертати до примусового виконання одночасно декілька виконавчих документів щодо кожного з солідарних боржників, а також обов`язок приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження винести постанову про стягнення основної винагороди, визначивши її розмір відповідно до вимог законодавства у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню, суд приходить до висновку, що відповідач не мав іншого механізму для визначення основної винагороди, саме за обставин існування солідарного боргу.

Суд також враховує позицію Верховного Суду, зазначену у постанові від 26.10.2023 у справі № 640/20265/19, в якій Суд зауважив, що у разі, коли одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження приватний виконавець правильно визначив розмір основної винагороди і постанова про її стягнення є правомірною, то така постанова сама по собі не свідчить про протиправне втручання у права боржника. Надалі питання про незаконність втручання у його права з боку приватного виконавця може постати у разі стягнення основної винагороди за відсутності фактичного виконання рішення суду або у більшій сумі, ніж належить, тощо. У такому разі належним способом захисту порушеного права буде оскарження цих дій (рішень) приватного виконавця.

У даному випадку, враховуючи що боржники в зазначених виконавчих провадженнях, зокрема і позивач у спірному, несуть солідарний обов`язок зі сплати боргу (а отже борг може бути погашений повністю одним боржником або частково кожним із боржників, що буде свідчити про повне виконання зобов`язання), приватний виконавець на даному етапі виконання наказу господарського суду не мав можливості виділити частину із солідарного (неподільного) боргу, що підлягає сплаті, для визначення суми основної винагороди.

Відтак, суд зазначає, що питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від фактично стягнутої ним суми, а не від суми зазначеної у виконавчому документі та за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є його винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.

У спірних правовідносинах постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця прийнята разом з постановою про відкриття виконавчого провадження. При цьому, виконавче провадження ще триває, а постанова про стягнення основної винагороди не звернута до примусового виконання.

Отже, постанова про стягнення з боржника основної винагороди може бути оскаржена лише у разі її фактичного стягнення після закінчення виконавчих дій, передбачених законом. До моменту закінчення виконавчого провадження та звернення її до примусового виконання постанова про стягнення основної винагороди не порушує права та інтереси позивача, оскільки нею визначається розмір та порядок стягнення основної винагороди, яка підлягає стягненню у разі забезпечення виконавцем повного виконання рішення пропорційно до розміру фактично стягнутої суми.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування спірної постанови від 21.03.2025 по ВП № 77593001.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича (вул. Університетська, буд. 33, офіс 7, м. Харків, 61003 РНОКПП НОМЕР_2 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" (вул. Алмазова генерала, буд. 4а, м. Київ, 01601, ), про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.