Справа № 640/26047/21
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 рокуСправа №640/26047/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» до відповідача-1: Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, до відповідача-2: Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №298020 від 17.08.2021р., -

УСТАНОВИВ:

09.09.2021р. (згідно відомостей Укрпошта Стандарт) Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» звернулося з адміністративним позовом до відповідача-1: Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, до відповідача-2: Державної служби України з безпеки на транспорті та просить:

- визнати протиправною та скасувати Постанову №298020 від 17.08.2021р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за наведеною вище оспорюваною постановою за перевезення вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% до нього застосовано штраф у сумі 34000,00 грн. Висновки акту перевірки №292229 від 14.07.2021р., постанови №298020 від 17.08.2021р. позивач вважає необґрунтованими, незаконними та протиправними посилаючись на те, що 14.07.2021р. водієм ПАТ «Київспецтранс» ОСОБА_1 автомобілем Ford Cargo 4142 дн НОМЕР_1 згідно подорожнього листа №527394 від 14.07.2021р. здійснювалось перевезення вантажу (сипучий ґрунт) у ході якого згаданий автомобіль був зупинений працівниками поліції та направлений на зважування на мобільні ваги, після такого зважування повідомили про перевантаження автомобіля, однак, працівники Укртрансбезпеки до водія не підходили, не спілкувались, на ознайомлення та на підпис документів не надали, постанови в присутності водія не складали, про що водій ОСОБА_2 06.09.2021р. надав письмові пояснення; довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю водієві не видавалась; акт №292229 від 14.07.2021р. не містить інформації щодо вимірювального та зважувального обладнання при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг і чи враховувався під час зважування сипучий стан вантажу, чи проводилась їх повірка; у згаданому акті не має жодних доказів того, що габаритно-ваговий контроль було здійснено у спеціально відведеному та належно облаштованому для нього місці та здійснено на обладнанні, яке відповідає вимогам законодавства; відсутність інформації про пристрій, яким проводилося зважування транспортного засобу, позбавляє можливості перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються законодавством; методику, про яку йдеться у пункті 2 Порядку №879 та згідно з якою повинне проводитись визначення на вісь (осі) транспортного засобу спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері метрології, не затверджено, хоча і п.19 Порядку №879 був виключений постановою КМУ від 30.08.2017р. №671, проте такі вимоги наявні у підпункті 2 п.2 Порядку №879, який на даний час є чинним; при зважуванні слід було також враховувати і властивості вантажу, який перевозив належний позивачу автомобіль, а саме: ґрунт насипом, яке є подільним (сипучим, рухомим) вантажем, що може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху; оскільки законодавством не встановлено альтернативних можливостей проведення вимірювання (зважування) без застосування такої методики або відповідно до будь-яких інших методик, враховуючи положення ст.19 Конституції України, наявність та дотримання відповідачем передбаченої Порядком №879 методики проведення габаритно-вагового контролю є обов`язковою законодавчою вимогою; посадовими особами відповідача запис у Подорожньому листі із зазначенням реквізитів акту, дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення із проставленням свого підпису не зроблено; водій позивача не був ознайомлений ні з результатами зважування, ні з актом проведення перевірки, ні з інформацією про використане обладнання, акт та довідка про результати перевірки водієві не видавались, акт не містить посилання на порушену норму законодавства, порушення записано так нерозбірливо, що неможливо встановити його зміст, твердження в акті щодо відмови водія від його підпису не відповідають дійсності, що підтверджено письмовими поясненнями водія ОСОБА_2 від 06.09.2021р.; автомобіль має чотири осі, технічно припустима маса по кожній осі складає: 1- 8000 кг, 2 8000 кг, 3-13400 кг, 4 13400 кг при повній масі 41900 кг, тому позивач завантажив автомобіль виключно з дотриманням допустимих чинним законодавством щодо встановленої ваги; оспорювана постанова винесена з порушенням вимог Додатку 5 до Порядку №1567, оскільки у відповідних графах встановленої форми не вказані: час і місце вчинення порушення; назва порушеного акту законодавства про автомобільний транспорт, його норма із зазначенням статті, частини та/або пункту; банківські реквізити, реквізити свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта господарювання; у підписі не зазначена належним чином посада особи, що винесла постанову; оспорювана постанова винесена з грубими порушеннями права суб`єкта господарювання на участь у процесі прийняття рішення, без доведених належним чином події і складу порушення. На переконання позивача, при здійсненні посадовими особами відповідача зважування згаданого вище автомобіля позивача результати такого зважування і вимірювання не можна вважати достовірними, оскільки такі вимірювання здійснені без зазначення засобів вимірювання, без застосування засобів вимірювання ваги, без застосування відповідної методики, наявність якої вимагає законодавство, яка б врахувала особливості вантажу, що свідчить про неможливість встановлення достовірного та точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем, а тому вважає, що відповідач при складанні акту та постанови діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством. 21.10.2021р. позивачем було подано відповідь на відзив, у якій позивачем зазначено ті ж самі підстави та обставини, які наведені і у позові. Також 28.02.2025р. через систему «Електронний суд» представником позивача на виконання вимог ухвали суду були надані письмові пояснення, у яких позивач просив витребувати у відповідача оригінали акту №0058573, розрахунку №0058573 до згаданого акту від 14.07.2021р. (а.с.1-8,69-76, 156-159).

У задоволенні клопотання про витребування оригіналів документів позивачеві було відмовлено згідно ухвали суду від 17.03.2025р. (а.с.194).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.09.2021р. у даній справі було відкрито адміністративне провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) згідно до вимог ст.257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, запропоновано відповідачем надати відзиви на позов (а.с.43).

На виконання наведених вимог ухвали суду 06.10.2021р. засобами поштового зв`язку відповідачем-1 було надано відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на те, що 14.07.2021р. під час проведення рейдової перевірки посадовими особами відповідача-1 на а/д Н-01 Київ-Знамянка, 19 км був зупинений транспортний засіб Ford, номерний знак НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 надав свідоцтво про реєстрацію ТЗ та посвідчення водія. У ході проведення перевірки було здійснено габаритно-ваговий контроль згаданого ТЗ за результатами якого встановлено, що навантаження на здвоєну вісь склало 19,27т. при нормативно допустимому 16т. про що було складено довідку про здійснення габаритно-вагового контролю, акт про перевищення ТЗ нормативно-вагових параметрів від 14.07.2021р., від підпису в акті перевірки та від надання пояснень водій відмовився. Також представник відповідача-1 зазначив і про те, що зважування ТЗ відбувалося з дотриманням вимог п.6, п.12, п.13 Порядку №879, п.22.5 Правил дорожнього руху №1306 та на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, документи на ваги завжди знаходяться у пункті здійснення габаритно-вагового контролю та надаються всім водіям для ознайомлення, тому вважає, що відсутність методики проведення зважування транспортних засобів, що здійснюють перевезення сипучих (рідких) вантажів (на що позивач посилається у позові) не є підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортних засобів та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02.08.2018р. у справі №820/1420/17; жодним нормативним документом, що регулює діяльність Укртрансбезпеки під час здійснення габаритно-вагового контролю не встановлено обов`язку використання методики при зважуванні тих чи інших видів вантажів (у тому числі сипучих, рідин); відповідно до п.12.5 Правил перевезення вантажів №363 вантаж не повинен зміщуватися під час руху. Завантажуючи автомобіль в межах дозволеної маси до 40 т. перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі ТЗ, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміни маси ТЗ та можливе перевищення вагових параметрів після здійснення заправки автомобіля пальним та використовувати ТЗ з відповідними технічними параметрами, наприклад, у даному випадку, з здвоєною віссю. Твердження позивача про те, що зі змісту акту неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, то представник відповідача-1 зазначив, що з форми зазначених документів видно, що графа для зазначення такої інформації відсутня, тому ці доводи позивача не заслуговують на увагу. Щодо дотримання права позивача на участь у розгляді справи, представник відповідача-1 вказав на те, що Повідомленням від 29.07.2021р. 036) позивача було викликано на розгляд справи на 17.08.2021р., зазначене відправлення було отримано позивачем 02.08.2021р., а відтак, позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та у позивача була можливість надати відповідні заперечення, пояснення та докази до моменту винесення постанови. Щодо правомірності прийняття спірної постанови представник відповідача-1 вказав, що враховуючи те, що позивач виконував перевезення вантажу з навантаженням на здвоєну вісь 19,27 т. при нормативно допустимому 16т., тобто, з перевищенням параметрів від нормативу 20,44%, посадовою особою відповідача-1 оспорювану постанову про застосування до позивача штрафу на підставі абз.16 ч.1 ст.60 Закону №2344-Ш у сумі 34000,00 грн. було прийнято правомірно, а відтак, вважає, що вона не підлягає скасуванню (а.с.49-52).

У подальшому, 07.02.2025р. (згідно листа від 06.02.2025р. №03-19/10222/23) на виконання положень п.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України №2825-ІХ, наведена справа надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду (а.с.97).

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2025р. вказану справу було передано для розгляду судді Конєвій С.О. (а.с.98).

Ухвалою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Конєвої С.О. від 19.02.2025р. дана справа була прийнята до свого провадження, її судовий розгляд було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України з 20.03.2025р., а також зобов`язано відповідачів надати докази в обґрунтування правомірності прийняття оспорюваної постанови та докази дотримання процедури її прийняття, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.99).

На виконання вимог зазначеної ухвали суду, 24.02.2025р. від відповідача-2 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача-2 просив у задоволенні позовних вимог відмовити та зазначив про всі ті ж самі обставини і підстави, які наведені у поданому до суду 06.10.2021р. відзиві на позов відповідачем-1 (а.с.104-107).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.07.2025р. у зв`язку великим навантаженням, перебуванням судді Конєвої С.О. у щорічній відпустці у період квітень, травень, червні 2025р. та, як наслідок, об`єктивну неможливість прийняття у цей період рішень у справах, на підставі ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд даної справи було продовжено до 11.07.2025р. (а.с.166-167).

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 11.07.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Приватне акціонерне товариство «Київспецтранс» з 24.05.1997р. зареєстроване як юридична особа за адресою: місто Київ, проспект Правди, будинок 85, основним видом діяльності підприємства є, зокрема, 38.11- збирання безпечних відходів, що підтверджується інформацією, наведеною у копії Статуту позивача та у копії Витягу з ЄДРПОУ, наявних в матеріалах справи (а.с.14-22).

14.07.2021р. державними інспекторами Укртрансбезпеки, на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 07.07.2021р. №000281 о 13.00 год. на а/д Н-01 Київ-Знамянка, 19 км було здійснено рейдову перевірку транспортного засобу - марки Ford номерний знак НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ПРАТ «Київспецтранс», під керуванням водія ОСОБА_2 у ході якої був здійснений габаритно-ваговий контроль вказаного транспортного засобу за результатами якого були складені наступні документи:

- акт №0058573 від 14.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за змістом якого встановлено, що повна маса ТЗ нормативно допустима 40 т., фактична 37,285 т.; відстані між осями, метрів 1,6; 2,9; 1,5; осьові навантаження, тон: нормативно допустиме -16; 16; фактичне 18,01; 19,27, у акті міститься запис про те, що водій ТЗ відмовився від примірника та підпису (а.с.58);

- розрахунок №0058573 від 14.07.2021р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, де зазначено перевищення параметру на здвоєну вісь 19,270, що становить 20,44%, до сплати всього нараховано 34,02 євро (а.с.55);

- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.07.2021р. (а.с.56-57).

Так, за змістом наведених документів, встановлено, що під час перевезення вантажу 14.07.2021р. позивачем було допущено перевищення навантаження на здвоєну вісь, що склало 19,27 тон при допустимій 16 тон, тобто, виявлено перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, відповідальність за що передбачена абз. 16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» про що був складений акт перевірки №292229 від 14.07.2021р., копія якого наявна у справі (а.с.54).

Окрім того, з копії наведених вище акту №0058573 від 14.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та акту перевірки №292229 від 14.07.2021р. видно, що у них містяться записи про те, що водій ТЗ «відмовився від примірника та підпису», «водій з актом ознайомлений від підпису і пояснень відмовився», відповідно (а.с.54,58).

Надалі, 29.07.2021р. відповідачем на офіційну поштову адресу позивача, яка міститься в ЄДРПОУ - м. Київ, проспект Правди, буд.85, було направлено Повідомлення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, зафіксованого у акті №292229 від 14.07.2021р., яке відбудеться 17.08.2021р. з 09:30 год. до 15:00 год., за №59881/19.1/24-21 від 28.07.2021р., яке було отримано відповідачем 02.08.2021р., що підтверджено самим позивачем про реєстрацію цього повідомлення за вх. №372/1 від 02.08.2021р. та поштовим трекінгом Укрпошти про відстеження поштового відправлення №036, копії яких наявні у справі (а.с.31-32,63-65).

За результатами розгляду вищенаведеного порушення на підставі наведеного акту перевірки посадовою особою відповідача 17.08.2021р. було прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №298020 за якою, враховуючи те, що позивачем 14.07.2021р. згідно акту №292229 допущено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% на підставі абзацу 16 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 34000,00 грн., що підтверджується копією відповідної постанови (а.с.33,53,148).

Позивач, вважаючи протиправною спірну постанову, звернувся до суду з відповідним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулює Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001р. № 2344-Ш (далі Закон № 2344-Ш), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006р. №1567 (далі Порядок №1567).

Щодо наявності у відповідача-1 повноважень на проведення перевірок на транспорті.

Статтею 6 Закону №2344-Ш передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, у тому числі, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільним перевізником вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Частинами 14,17 статті 6 Закону №2344-Ш встановлено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланової і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно до приписів наведеного Порядку №1567 визначено, що державному контролю підлягають усі транспорті засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015р. №103.

Згідно з п.8 вказаного Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, із наведених приписів чинного законодавства у сфері державного контролю на автомобільному транспорті видно, що відповідачеві, його територіальним органам, а відповідно, і їх посадовим особам надані повноваження на проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), тому слід дійти висновку, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі), яка відбулася 14.07.2021р. посадовими особами Укртрансбезпеки проведена у межах наданих їм повноважень, визначених вищенаведеними приписами Закону №2344-Ш, Порядку №1567 та Положення про Укртрансбезпеку.

Щодо виявлених у ході проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт позивачем, яке мало місце 14.07.2021р. згідно акту №292229 з приводу виявленого факту перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажів без відповідного дозволу, суд зазначає про таке.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-Ш, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно до частини другої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3353-ХІІ) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567).

За приписами пункту 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як передбачено статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктами 3, 4, 6 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та відповідними підрозділами МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху.

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Повірка засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації врегульовано статтею 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 13 Порядку № 879 передбачено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

За приписами пунктів 15 - 18, 20 Порядку № 879 контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють відповідні підрозділи МВС, що забезпечують безпеку дорожнього руху, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

У разі виявлення під час здійснення попереднього габаритно-вагового контролю на стаціонарних або автоматичних зважувальних пунктах факту перевищення установлених габаритно-вагових параметрів здійснюється точний габаритно-ваговий контроль.

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Статтею 49 Закону № 2344-III передбачено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

А відповідно до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-Ш встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм права висновується, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

За спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, зокрема, якщо навантаження на здвоєну вісь перевищує 16 тон.

При цьому допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Варто зазначити, що обов`язок отримати дозвіл на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, а також внести плату за проїзд такого великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування покладається на перевізника.

За порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Як встановлено судом із матеріалів справи, у спірних правовідносинах, які склались у цій справі, підставою для застосування до позивача штрафу за оспорюваною постановою від 17.08.2021р. №298020, слугувало перевищення встановлених законодавством габаритно- вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а саме: автомобілем - Ford Cargo 4142 дн НОМЕР_1 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 , що належить ПРАТ «Київспецтранс», під керуванням водія ОСОБА_2 про що був складений відповідний акт від 14.07.2021р. №292229 (а.с.33,54,148-зворот).

За результатами габаритно-вагового контролю посадовими особами контролюючого органу було складено Акт №0058573 від 14.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та, з урахуванням вимірювання відстаней між осями, було встановлено перевищення на здвоєну вісь 19,27 тон при нормативно допустимому 16 тон, що підтверджено змістом копії наведеного акту (а.с.58,149).

Також посадовими особами відповідача були складені і Довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю та Розрахунок плати за проїзд, у яких відображено перевищення параметрів на здвоєну вісь -19,27 тон, що становить 20,44% (а.с.55-56, 149-150).

Відтак, із аналізу наведених встановлених обставин слід зробити висновок, що відповідно до цих результатів вагові параметри вказаного транспортного засобу перевищують нормативно допустимі вагові обмеження більш ніж на 2 %, що дає підстави вважати цей транспортний засіб великоваговим, для руху якого, за правилами частини четвертої статті 48 Закону № 2344-ІІІ, повинен бути відповідний дозвіл.

При цьому, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документу про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Непред`явлення вказаних документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.

Зазначені вище правові висновки узгоджуються з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 24.07.2019р. у справі №803/1540/16 та від 03.04.2024р. у справі №300/3504/21, які є релевантними до правовідносин у даній справі в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведені правові висновки та враховуючи те, що під час проведення рейдової перевірки відповідний дозвіл у позивача був відсутній (що не заперечувалося позивачем у позові та у відповіді на відзив), а отже, за описаних судом обставин, суд приходить до висновку, що відповідач-1 мав достатні правові підстави для застосування до позивача, як автомобільного перевізника, штрафу за оспорюваною постановою відповідно до статті 60 Закону №2344-Ш.

З приводу твердження позивача про не дотримання відповідачем-1 процедури проведення перевірки та розгляду справи (у відповідних графах постанови не вказані : час і місце вчинення порушення; назва порушеного акта законодавства про автомобільний транспорт, його норма з зазначенням статті, частини та/або пункту; банківські реквізити, реквізити свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта господарювання; у підписі не зазначена належним чином посада особи, що винесла постанову; у подорожньому листі не зроблено запис про перевірку; водій не був ознайомлений з результатами зважування, ні Акт, ні Довідка йому не вручалися; акт не містить інформації щодо вимірювального та зважувального обладнання та відповідності його вимогам законодавства; зважування та вимірювання транспортного засобу відбулося без застосування відповідної методики), що, на переконання позивача, є грубим порушенням права суб`єкта господарювання на участь у процесі прийняття рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.25 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно до вимог п.26 наведеного Порядку №1567 встановлено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсилається на офіційну електронну адресу (за наявності).

Отже, законодавець передбачив альтернативну можливість надсилання повідомлення про розгляд справи про порушення перевізнику, зокрема, шляхом надсилання такого повідомлення рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

А зі змісту п.27 Порядку №1567 слідує, що у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Так, судом із матеріалів справи встановлено, що 29.07.2021р. відповідачем-1 на офіційну поштову адресу позивача, яка міститься в ЄДРПОУ місто Київ, проспект Правди, будинок 85 було направлено повідомлення про розгляд справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт, зафіксованого у акті №292229 від 14.07.2021р., яке відбудеться 17.08.2021р. з 09:30 год. до 15:00 год., за №59881/19.1/24-21 від 28.07.2021р., яке було отримано відповідачем 02.08.2021р., що підтверджено самим позивачем фактом реєстрації цього повідомлення позивачем за вх. №372/1 від 02.08.2021р. та поштовим трекінгом Укрпошти про відстеження поштового відправлення №036, копії яких наявні у справі (а.с.31-32,63-65).

Тобто, із аналізу наведених встановлених судом обставин слідує, що відповідач-1 свій обов`язок повідомити позивача про час і місце розгляду справи, яке відбудеться 17.08.2021р., виконав 02.08.2021р. (дата отримання позивачем повідомлення).

А отже, порушення відповідачем-1 процедури повідомлення позивача про розгляд справи, встановленої Порядком №1567, стосовно позивача відсутні.

А відтак, суду приходить до висновку, що позивач не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи 17.08.2021р., оскільки був повідомлений про її розгляд 02.08.2021р., тобто, завчасно, що давало можливість зібрати та надати докази на спростування виявленого порушення, чого позивачем зроблено не було (таких доказів позивачем суду не надано).

Тому доводи позивача про грубе порушення відповідачем-1 права позивача на участь у процесі прийняття рішення є неспроможними, оскільки дослідженими вище доказами спростовані.

Окрім того, слід зазначити, що за правовими висновками Верховного Суду у постанові від 01.03.2018р. у справі №820/4810/17 відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу при розгляді даної справи не позбавляє особу права спростувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

З приводу доводів позивача про не зазначення в акті перевірки інформації про зважувальне та вимірювальне обладнання, то ці доводи є неспроможними, оскільки форма акту, затверджена Порядком №1567, таких граф не містить, а відповідно, така інформація і не може бути зазначена у відповідному акті.

При цьому, слід зазначити, що посилання позивача на те, що через не відображення у акті перевірки інформації щодо відповідності зважувального та вимірювального обладнання вимогам законодавства позбавляє його можливості перевірити відповідність цього приладу параметрам та технічному стану, що пред`являються законодавством, також не заслуговують на увагу суду, з огляду на таке.

По-перше, перевіряти відповідність таких приладів параметрам та технічному стану не віднесено до повноважень позивача та останній не є фахівцем у відповідній сфері (такі докази суду не надано).

По-друге, водій ТЗ має право ознайомитися з такими документами у пункті зважування під час проведення перевірки, проте, водій ТЗ Макаров А.М. 14.07.2021р. надання таких документів для ознайомлення не вимагав (такі докази відсутні).

По-третє, факт відповідності такого приладу вимірювальної техніки вимогам чинного законодавства підтверджено наявною у матеріалах справи копією Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого ДП «Київоблстандартметрологія» №П40 М 25904920 від 16.11.2020р., яке було чинне до 15.11.2021р. (а.с.61).

Тобто, із аналізу наведених встановлених судом обставин слідує, що на момент проведення перевірки ТЗ позивача 14.07.2021р. вказаний вимірювальний прилад відповідав вимогам чинного законодавства.

Також судом критично надається оцінка і аргументам позивача про те, що оспорювана постанова винесена з порушенням вимог Додатку 5 до Порядку №1567, у ній не вказані, а саме: час і місце вчинення порушення; назва порушеного акта законодавства про автомобільний транспорт, його норма з зазначенням статті, частини та/або пункту; банківські реквізити, реквізити свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта господарювання; у підписі не зазначена належним чином посада особи, що винесла постанову, з огляду на таке.

Судом здійснено дослідження форми постанови, затвердженої Додатком 5 до Порядку №1567 та винесеної оспорюваної постанови у цій справі та встановлено, що у ній зазначені всі вищенаведені реквізити - час і місце вчинення порушення (14.07.2021р., ПАТ «Кивїспецтранс», Київська область); назва порушеного акта законодавства про автомобільний транспорт, його норма з зазначенням статті, частини та/або пункту (абз.16 ч. 1 ст.60 Закону №2344-Ш); банківські реквізити на які слід сплатити штраф, а також і зазначено посаду особи, яка її склала (заступник начальника С.А. Зелінський) - (а.с.13, 53,148).

В той же час, затверджена Порядком №1567 форма постанови обов`язкової для заповнення графи щодо реквізитів свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта господарювання не містить.

А відтак, посилання позивача на не зазначення відповідачем реквізитів свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта господарювання у оспорюваній постанові не можуть бути визнані судом як процедурні порушення, оскільки відображення таких відомостей у затвердженій формі постанови приписами Порядку №1567 не передбачено.

З приводу процедурного порушення, яке стосується не видачі водієві ТЗ Довідки про здійснення габаритно-вагового контролю, та інших документів складених під час проведення посадовими особами відповідача відповідного габаритно-вагового контролю, суд зазначає про наступне.

Зі змісту приписів Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки та у разі складання посадовими особами відповідача акту про виявлені порушення, з таким актом водій ТЗ має право ознайомитися та надати свої письмові заперечення, про що міститься відповідна графа у акті, при цьому, видача такого акту водієві вказаними приписами не передбачена.

В той же час, у відповідності до вимог пункту 18 Порядку №879 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Як свідчать матеріали справи, під час проведення рейдової перевірки та здійснення габаритно-вагового контролю посадовими особами відповідача були складені наступні документи, а саме:

- акт №0058573 від 14.07.2021р. про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів за змістом якого встановлено, що повна маса ТЗ нормативно допустима 40 т., фактична 37,285 т.; відстані між осями, метрів 1,6; 2,9; 1,5; осьові навантаження, тон: нормативно допустиме -16; 16; фактичне 18,01; 19,27, у акті міститься запис про те, що водій ТЗ відмовився від примірника та підпису (а.с.58);

- довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 14.07.2021р. (а.с.56-57).

- розрахунок №0058573 від 14.07.2021р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, де зазначено перевищення параметру на здвоєну вісь 19,270, що становить 20,44%, до сплати всього нараховано 34,02 євро (а.с.55);

- акт проведення перевірки №292229 від 14.07.2021р. про виявлення факту надання послуг з вантажних перевезень з перевищенням вагових норм на здвоєну вісь понад 20% (фактично 19,27 тон) при допустимій 16 тон без відповідного дозволу (а.с.54,148-зворот).

При цьому, зі змісту копій актів №0058573, №292229 видно, що у них міститься відмітка про те, що водій ТЗ «відмовився від примірника та підпису», «водій з актом ознайомлений, від підпису і пояснень відмовився», відповідно (а.с.54,58, 148-зворот).

Такі відмітки зроблені посадовими особами відповідача-1 в момент проведення перевірки та відповідають вимогам п.22 Порядку №1567.

За умови наявності таких відміток, зроблених посадовими особами відповідача-1 у момент проведення перевірки 14.07.2021р., письмові пояснення водія ОСОБА_2 від 06.09.2021р., які були додані позивачем до позову, є неспроможними та не заслуговують на увагу, оскільки факту виявленого порушення позивачем перевищення габаритно-вагових норм понад 20% під час перевезення вантажу не спростовують.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що факт невидачі посадовими особами відповідача водієві ТЗ згаданої довідки, за умови зафіксованої у вищенаведених документах відмови водія ТЗ від їх підпису, надання пояснень та отримання всіх оформлених під час перевірки копій документів, у спосіб, передбачений п.22 Порядку №1567, посилання позивача на такі процедурні порушення саме з боку відповідача спростовані вище встановленими обставинами, тому є неспроможними і не можуть бути обрані обґрунтованими правовими підставами для визнання оспорюваної постанови протиправною та її скасування.

Стосовно аргументів позивача про те, що зважування та вимірювання транспортного засобу відбулося без застосування, затвердженої у встановленому законодавством, відповідної методики, а також не відображення посадовою особою в подорожньому листі інформації про проведену перевірку, суд зазначає про наступне.

Ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

При цьому, саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020р. у справі №813/1790/18.

Так, досліджуючи питання дотримання відповідачем-1 процедури зважування транспортного засобу позивача з вантажем, яким здійснювалося перевезення вантажу за відсутності відповідної Методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, що є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, суд зазначає про таке.

Дійсно, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд приходить до висновку, що відповідачем-1 правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Наведене узгоджується з нормативним регулюванням, а саме скасування постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671 пункту 19 Порядку № 879, в якій було вказано про те, що під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України №671 набрала чинності з 08.09.2017р.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

А відтак, враховуючи скасування законодавцем п.19 Порядку №879 про необхідність застосування згаданої Методики відповідачем-1 з 08.09.2017р. доводи позивача щодо недотримання відповідачем-1 у цій частині процедури проведення перевірки є неспроможними, оскільки виявленого порушення не спростовують та не впливають на правильність оскаржуваного рішення, тому не можуть бути обрані обґрунтованими правовими підставами для скасування оспорюваної постанови.

Що стосується доводів позивача з приводу того, що у дорожньому листі посадовою особою відповідача-1 не було зазначено про результати проведеної перевірки, суд зазначає про таке.

За приписами пункту 21 Порядку №1567 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис.

Як встановлено судом зі змістом копії Подорожнього листа №527394 від 14.07.2021р. відповідній запис посадової особи відповідача-1 про результати перевірки транспортного засобу у ньому відсутній (а.с.35).

Відтак, не зробивши відповідного запису у вказаному дорожньому листі про результати проведеної перевірки транспортного засобу 14.07.2021р. посадовими особами відповідача-1 було допущено порушення вимог абз. 2 пункту 21 Порядку №1567.

Разом з тим, з урахуванням встановлених вище обставин та аналізу норм чинного законодавства, судової практики, наведеної вище, у їх сукупності та враховуючи те, що наведене порушення є формальним, факту виявленого порушення позивачем щодо перевищення габаритно-вагових параметрів під час перевезення вантажу понад 20% не спростовує, як і не впливає на правильність оспорюваної постанови, тому таке наведене процедурне порушення не може бути самостійною підставою для визнання протиправним та скасування оспорюваної постанови.

Відповідні правові висновки також містяться і у постанові Верховного Суду від 01.03.2018р. у справі №820/4810/17, які є релевантними і до правовідносин у цій справі в силу ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оспорюваного рішення, які б вплинули на кінцевий результат розгляду відповідачем-1 питання про притягнення позивача до відповідальності судом не встановлено, а позивачем не доведено, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова є правомірною, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування у адміністративного суду відсутні.

Згідно до вимог ст.ст.73,75,76 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч.1 ст.77 вказаного Кодексу, на позивача покладено обов`язок довести ті обставини на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Проте, у ході судового розгляду даної справи протиправність оспорюваної постанови з урахуванням встановлених судом вище обставин у даній справі та аналізу вищенаведеного чинного законодавства, на момент виникнення спірних правовідносин, жодними належними, достатніми та допустимими доказами позивачем не доведена.

Також у ході судового розгляду даної справи судом із наданих документів не виявлено, а позивачем доказів, які б спростовували факт виявленого порушення, суду не було надано.

Є безпідставними та не обґрунтованими доводи позивача про те, що згідно копії Сертифіката відповідності №UA.008.22585-19/Н автомобіль має чотири осіб, припустима маса по кожній осі складає: 1-8000 кг, 2-8000 кг, 3-13400 кг, 4 13400 кг, максимальна технічно припустима повна маса складає 41900 кг, і при завантаженні цього ТЗ позивач дотримувався саме цієї встановленої ваги, оскільки наведені обставини факту виявленого перевищення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм, зафіксованих актом №0058573, довідкою про результати здійснення габаритно-вагового контролю та розрахунком плати за проїзд великовагових ТЗ від 14.07.2021р. не спростовують.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення, тому відхиляються судом, доводи позивача з приводу того, що автомобіль перевозив сипучий вантаж (сипучий ґрунт) насипом, що може переміщуватися по всіх осях транспортного засобу під час руху, з огляду на те, що приписи п.22.2 ПДР України, якими визначено, що водій перед початком руху зобов`язаний перевірити надійність розташування і кріплення вантажу, а під час руху контролювати це, щоб запобігти його падінню, волочінню, травмуванню супроводжуючих осіб чи створення перешкод руху.

Пунктами 12.1, 12.5 глави 12 Правил №363 передбачено, що при транспортуванні вантажів слід дотримуватися Правил дорожнього руху. Для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була допущена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відтак, із аналізу наведених приписів, можна зробити висновок, що переміщення вантажу під час руху є неприпустимим, оскільки є загрозою для безпеки дорожнього руху.

З огляду на викладене, суд вважає, що можливість звільнення перевізника від відповідальності за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у випадку переміщення вантажу у вантажному відсіку автомобіля нормами чинного законодавства не передбачено.

Інші доводи та аргументи позивача, викладені у позові, відповіді на відзив та у письмових поясненнях уважно вивчені судом, проте не заслуговують на увагу, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаної постанови відповідачі, як суб`єкти владних повноважень діяли у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином судом не встановлено, а позивачем не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення відповідачами прав та інтересів позивача при прийнятті оспорюваної постанови, а тому у адміністративного суду підстави для її визнання протиправною та скасування відсутні.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, тому у задоволенні даного позову, позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 2270,00 грн. понесених згідно платіжного доручення №20459 від 03.09.2021р.(а.с.39), суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову такі судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів суб`єктів владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257- 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» до відповідача-1: Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, до відповідача-2: Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №298020 від 17.08.2021р. відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва