Справа № 643/16430/24
Суддя: Крівцов Д. А.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/643/33/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2025 м. Харків

Салтівський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача адвоката Полтавця Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови за справою про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (позивач) просить скасувати постанову № 01/2441 від 16.12.2024, винесену відносно нього ІНФОРМАЦІЯ_2 (відповідач), про накладення на позивача адміністративного стягнення, та закрити провадження в справі.

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

16.12.2024 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно позивача було складено постанову № 01/2441 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. Позивач не визнає своєї вини, вважає постанову незаконною, необ`єктивною та такою, що складена з порушеннями норм КУпАП. Так, в описовій частині постанови зазначено, що позивачу було направлено повістку засобами поштового зв`язку № 515 від 04.10.2024 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 14.10.2024, але позивач за викликом не з`явився. Проте позивач не отримував повістку ані засобами поштового зв`язку, ані іншим способом. Крім того, в резолютивній частині постанови не вказано статтю КУпАП, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, що є грубим порушенням законодавства.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 31.12.2024 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті за правилами позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, викликався до суду належним чином. Відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.

Ураховуючи ту обставину, що участь у судовому засіданні є правом сторони, яким вона розпоряджається на власний розсуд, необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача.

Ураховуючи складність справи, суд, керуючись положеннями ч. 1 ст. 227 КАС України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення.

Основні обставини, встановлені судом, та докази, на підставі яких вони встановлені

16.12.2024 відповідачем винесено постанову № 01/2441, згідно з якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн. В обгрунтування оскаржуваної постанови зазначено, що під час перевірки, відповідно до наданих позивачем та наявних у відповідача документів, було виявлено, що позивач не з`явився за викликом у строк, зазначений в повістці до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для уточнення військово облікових даних. Позивачу була направлена повістка засобами поштового зв`язку № 515 від 04.10.2024 про виклик до відповідача на 14.10.2024, але громадянин за викликом не з`явився. У зв`язку з цим було створено автоматичне звернення Єдиним Державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів № Е180877 від 26.11.2024 щодо доставлення громадянина як такого, що вчинив адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУпАП.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно з ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належать забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами (п. 26, 27 постанови Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 560/751/17).

У справах про адміністративні правопорушення застосовується принцип презумпції невинуватості, згідно якого всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (рішення Європейського суду з прав людини від 09.09.2011 року у справі «Лучанінова проти України», від 15.05.2018 року у справі «Надточій проти України»; ст. 62 Конституції України; рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010 у справі № 1/34/2010; п. 39 постанови Верховного Суду 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається д адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Як вбачається з положень ст. 251, 252, 279 КУпАП, орган (посадова особа), розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, в тому числі надає оцінку зібраним доказам.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, містить лише описання адміністративного правопорушення та не може бути належним доказом учинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а).

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Як вбачається з оскаржуваної постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є висновки відповідача, що позивач, будучи належним чином викликаний шляхом направлення судової повістки, за викликом до відповідача не з`явився.

Обов`язок доведення правомірності оскаржуваної постанови та факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема неявки до відповідача за викликом, виходячи з приписів ч. 2 ст. 77 КАС України покладається на відповідача.

Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. Таким чином, відповідач був достовірно обізнаний про перебування в провадженні суду даної справи та про його право надати суду відзив і відповідні докази. Незважаючи на зазначене, відповідач відзив не подав, будь-яких доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваної постанови, суду не надав.

Таким чином, відповідач в ході розгляду справи не надав доказів направлення позивачу повістки № 515 від 04.10.2024, тобто не довів факт здійснення належного виклику позивача.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем всупереч вимог ч. 2 ст. 77, п. 1 ч. 4 ст. 162 КАС не доведено, шляхом надання суду належних та допустимих доказів, наявність події та складу адміністративного правопорушення в діях позивача, тобто не доведено правомірність оскаржуваної постанови.

У зв`язку з наведеним суд задовольняє позовні вимоги, скасовує постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 72-77, 241-246, 286, 293 КАС України

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення № 01/2441 від 16.12.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн., і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Крівцов