Справа № 620/2584/25
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/2584/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Падій В.В., розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, справу за адміністративним позовом Чернігівської обласної прокуратури до Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Чернігівська обласна прокуратура звернулась до суду з позовом до Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:.

-визнати протиправною бездіяльність Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства щодо невнесення у порядку ст. 57- 1 Земельного кодексу України подання щодо віднесення до залісених земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0011, :07:001:0012, :07:001:0013, :07:001:0017, :07:001:0018, :07:001:0019, :07:001:0020, :07:001:0021, :07:001:0022, :07:001:0023, :07:001:0024, :11:001:0002 до органу, який здійснює розпорядження ними;

зобов`язати Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства внести у порядку, передбаченому ст. 57-1 Земельного кодексу України, подання щодо віднесення до самозалісених земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0011, :07:001:0012, :07:001:0013, :07:001:0017, :07:001:0018, :07:001:0019, :07:001:0020, :07:001:0021, :07:001:0022, :07:001:0023, :07:001:0024, :11:001:0002 до органу, який здійснює розпорядження ними.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 31.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 30.05.2025 позовну заяву Чернігівської обласної прокуратури - залишено без руху; встановлено позивачу п`ятиденний строк, з дня отримання зазначеної ухвали суду, для усунення недоліку поданої позовної заяви.

Ухвалою суду від 15.07.2025 продовжено розгляд справи №620/2584/25 за адміністративним позовом Чернігівської обласної прокуратури до Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач в межах встановленого ухвалою суду строком подано до суду відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначає, що згідно даних, отриманих в результаті аналізу створеного ВО «Укрдержліспроект» ГІС-порталу «Самозаліснені території України», вбачалось, що в межах Семенівської територіальної громади обліковується 17534,0930 га ймовірно самозаліснених земель, в зв`язку з чим було направлено подання до Семенівської міської ради від 28.11.2023 № 02/1128 з електронним файлом *.geojson щодо розгляду можливості віднесення ймовірно заліснених земельних ділянок до самозаліснених земель. Оскільки відповідь на попередній лист Управління не отримало, були повторно направлені подання до Семенівської міської ради від 15.03.2024 № 02/239 та від 16.04.2024 № 02/351 з наданням викопіювання з місцями розташування ймовірно самозаліснених земельних ділянок та контактами представника Управління для подальшої взаємодії з даного питання. Відповідь від Семенівської міської ради Управління не отримало. Крім того зазначає, що земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0011, :07:001:0012, :07:001:0013 знаходяться у 20-кілометровій зоні та межують з державним кордоном держави-агресора, доступ до цих територій обмежений. Відповідач звертає увагу на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0012, :07:001:0013, :07:001:0017, :07:001:0019, :07:001:0020, :07:001:0021, :07:001:0022, :07:001:0024, :11:001:0002 рахуються як ймовірно частково заліснені, а земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0011, :07:001:0018, :07:001:0023 не є залісненими взагалі. Зазначає, що в результаті проведеної роботи впродовж 2021-2024 років органами місцевого самоврядування Чернігівської області було визнано самозалісненими 9,7 тис. га, в тому числі на 7,4 тис. га вже оформлені відповідні правовстановлюючі документи.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позов, зазначає, що доводи, наведені у відзиві, не спростовують доводів, наведених у позовній заяві, та доказів, долучених до неї, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Представник позивача зазначає, щодо відсутності у Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слід врахувати наступне. До пред`явлення позову до суду, прокурор 12.02.2025 звернувся до Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства з листом № 12-182вих25, у якому безпосередньо з`ясовувалося питання щодо того, чи відносяться земельні ділянки з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0011, :07:001:0012, :07:001:0013, :07:001:0017, :07:001:0018, :07:001:0019, :07:001:0020, :07:001:0021, :07:001:0022, :07:001:0023, :07:001:0024, :11:001:0002 до самозалісених земель та чи вживалися відповідні заходи у межах компетенції та повноважень Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства. Згідно інформації від 18.02.2025 № 02/173 Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства повідомлено, що у межах Семенівської ОТГ обліковується 17534,0930 га ймовірно самозалісених земель, у зв`язку з чим, 28.11.2023 та 15.03.2024, до Семенівської міської ради направлені відповідні листи про необхідність прийняття рішення щодо віднесення цих земель до самозалісених. При цьому, за інформацією Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 18.02.2025 № 02/173 (3-й абзац листа від 18.02.2025) земельні ділянки, про яких прокурором зазначено у запиті, також входять до загальної площі земель (17534,0930 га), зазначених у листах Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 28.11.2023 та 15.03.2024. У подальшому листом від 24.02.2025 за № 12-226вих25 прокурором повідомлено Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про те, що вказані земельні ділянки на підставі розпорядження кабінету Міністрів України від 13.06.2024 передано у користування ДП «Фонд аграрних інвестицій», як землі державної форми власності сільськогосподарського призначення, у зв`язку з чим Семенівська міська рада не є розпорядником вказаних земельних ділянок. Відтак, питання щодо вирішення питання про віднесення вказаних земельних до самозалісених не відноситься до повноважень органу місцевого самоврядування. У зв`язку з чим, прокурором наголошено на необхідності вжиття Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства заходів, спрямованих на вирішення питання щодо віднесення цих земельних ділянок до самозалісених. Таким чином, з 24.02.2025 Північному міжрегіональному управлінню лісового та мисливського господарства було достеменно відомо про те, що земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами відносяться до земель державної форми власності, у зв`язку з чим вирішення питання про віднесення їх до самозалісених не відноситься до компетенції жодного органу місцевого самоврядування.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Чернігівською обласною прокуратурою установлено, що на території Семенівської об`єднаної територіальної громади Чернігівської області знаходиться 14 земельних ділянок, цільове призначення яких наразі визначено, як землі сільськогосподарського призначення та які перебувають у державній власності.

Зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0006 площею 262,68 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0007 площею 101,4333 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0011 площею 9,9937 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0012 площею 18,4187 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0013 площею 10,5113 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0017 площею 16,6999 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0018 площею 4,8205 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0019 площею 123,6501 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0020 площею 3,8422 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0021 площею 86,0032 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0022 площею 67,4725 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0023 площею 28,6043 га; земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0024 площею 25,5676 га; земельна ділянка з кадастровим номером :11:001:0002 площею 52,2491 га.

На підставі розпорядження Кабінету Міністру України від 13.06.2024 № 541-р «Про вилучення і передачу земельних ділянок у постійне користування без зміни цільового призначення» вказані земельні ділянки, як землі сільськогосподарського призначення державної власності вилучено з постійного користування державних підприємств та установ, та передано їх у постійне користування Державному підприємству «Фонд аграрних інвестицій» без зміни цільового призначення.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.08.2024 Державне підприємство «Фонд аграрних інвестицій» реорганізовано шляхом перетворення на ТОВ «Державний земельний банк», засновником якого є Фонд державного майна України.

Відповідно до підпункту 3.2, 3.3 Статуту ТОВ «Державний земельний банк», затвердженого рішенням єдиного учасника в особі Фонду державного майна України від 16.08.2024 № 1919, основним видом діяльності Товариства є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна в тому числі, суборенда земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, що були передані товариству в оренду відповідно до статті 120-1 Земельного кодексу України.

Предметом діяльності товариства є сільськогосподарська діяльність, зокрема пов`язана з вирощуванням сільськогосподарських культур. Таким чином, основним видом діяльності товариства є обробіток земель, які перебувають у користуванні, шляхом ведення сільськогосподарської діяльності.

Поруч з цим, як установлено Офісом Генерального прокурора, земельні ділянки, які розташовані на території Семенівської ОТГ у кадастровому кварталі :07:001:____, вкриті більше ніж наполовину лісовою рослинністю. Однак, не зважаючи на вказане, ліс належним чином за державою не оформлено.

При вивченні вказаного питання з метою з`ясування повноти вжиття Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства заходів, визначених статтею 57-1 Земельного кодексу України, обласною прокуратурою 12.02.2025 до управління направлено лист №12-182вих25 із наведенням переліку спірних земельних ділянок та зазначенням вказаної ситуації.

Згідно інформації Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 18.02.2025 № 02/173, останнє реалізуючи повноваження, визначені статтею 57-1 Земельного кодексу України ураховуючи наявні відомості ГІС-порталу «Самозалісені території України» неодноразово зверталося до Семенівської міської ради (лист від 28.11.2023 № 02/1128, лист від 15.03.2024 № 02/239) з листами щодо можливості віднесення 17534,093 га залісених земельних ділянок на території Семенівської ОТГ, до загальної площі яких входять і вище вказані 14 земельних ділянок, до самозалісених земель.

Позивач зазначає, що при зверненні Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства до Семенівської міської ради з листами щодо вирішення питання про віднесення земель сільськогосподарського призначення до самозалісених, до загального переліку яких включено й означені прокурором 14 ділянок, не враховано частину 2 статті 57-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої віднесення земельних ділянок державної та комунальної власності до самозалісених здійснюється органом, який здійснює розпорядження ними. Відтак, у даному випадку Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства надсилало відповідні листи-подання щодо вказаних 14 ділянок не до уповноваженого суб`єкта (до Семенівської міської ради, яка не є власником та розпорядником цих 14 земельних ділянок).

Ураховуючи наведене та той факт, що власником вказаних 14 земельних ділянок є держава, а на сьогоднішній день ці ділянки перебувають у постійному користуванні ТОВ «Державний земельний банк», з урахуванням частини 2 статті 57-1 Земельного кодексу України, прокурор 24.02.2024 повторно звернувся до Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства з листом щодо необхідності вжиття відповідних заходів, спрямованих на вирішення питання щодо віднесення вказаних земельних ділянок до самозалісених.

Згідно інформації Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 27.02.2025 № 02/200 жодні заходи уповноваженим органом не вживалися.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У відповідності до норм Закону України «Про прокуратуру» прокурор одержує передбачену законом можливість захищати права та інтереси не конкретного державного органу, а дещо абстрактні інтереси держави, що в широкому сенсі можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів і являти собою потребу в здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих, зокрема, на гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, а також охорону землі, лісів, водойм як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання, в тому числі, й територіальних громад.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 зазначено, що із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні також послалася на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, згідно з яким Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, зокрема зазначив, що за змістом частини третьої статті 23 Закону № 1697-VІІ прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Враховуючи, що інтереси держави до цього часу залишаються не захищеними, наявні підстави для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах.

Відповідно до статтей 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 1 статті 4 Закону України від 25.06.1991 № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі Закон № 1264-XII) передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.

Згідно зі статтею 5 Закону № 1264-XII державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Так органи прокуратури постійно вживають заходи з метою забезпечення збереження лісового фонду України, належного захисту й відтворення лісів, забезпечення прав громадян на безпечне довкілля.

Так, згідно із Законом України «Про Основні засади (стратегію) державної екологічної політики України на період до 2030 року» лісистість становить 15,9 відсотка території України.

Цим же Законом визначено ряд індикаторів реалізації державної екологічної політики, зокрема лісистість території країни повинна складати в 2025 році 16.5%, а в 2030 році 17.5%. в порівнянні з нинішніми 15.9%.

В Україні за різними оцінками розташовано 300-500 000 гектарів самосійних лісів, які знаходяться на землях сільськогосподарського призначення і активно повертаються в сільськогосподарське виробництво. Іншою проблемою є збільшення розорюваності пасовищ та сіножатей, що призводить до деградації біорізноманіття.

В рамках реалізації земельної реформи та земельної децентралізації існуюча ситуація створює ризики невиконання поставлених індикаторів щодо збільшення лісистості та збільшення площі сіножатей та пасовищ, деградації біорізноманіття.

Крім того віднесення земельної ділянки до самозалісених сприятиме збереженню довкілля та формуванню позитивного іміджу України на міжнародній арені, що є особливо важливим у контексті міжнародних зобов`язань України, у тому числі вимог Європейського Союзу, виконання Україною міжнародних зобов`язань, взятих у рамках приєднання до Європейської зеленої угоди (EU Green Deal).

Згідно із статтею 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі.

При цьому у статті 1 Лісового кодексу України закріплено, що самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

З метою збереження самосійних лісів та подальшого ведення лісового господарства на цих територіях, 20.06.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України від 20.06.2022 № 2321-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо збереження лісів», яким Земельний кодекс України доповнено статтею 57-1 «Самозалісені землі».

Відповідно до частини 1 статті 57-1 Земельного кодексу України, самозалісена ділянка - це земельна ділянка будь-якої категорії земель (крім земель лісогосподарського призначення, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) площею понад 0,5 гектара, вкрита частково чи повністю лісовою рослинністю, залісення якої відбулося природним шляхом.

Відповідно до частини 2 статті 57-1 Земельного кодексу України віднесення земельної ділянки приватної власності до самозалісеної ділянки здійснюється її власником, а щодо земельних ділянок державної та комунальної власності - органом, який здійснює розпорядження нею.

Віднесення земельної ділянки, що перебуває у користуванні, заставі, до самозалісеної ділянки здійснюється за погодженням із землекористувачем, заставодержателем.

Рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки приймається за поданням відповідного територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Віднесення земельної ділянки до самозалісеної ділянки здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність всіх її угідь до угідь самозалісеної ділянки. Земельна ділянка вважається самозалісеною ділянкою з дня внесення зазначених відомостей до Державного земельного кадастру (частина 3 статті 57-1 Земельного кодексу України).

З метою реалізації вказаної норми частина 4 статті 21 Закону України від 07.07.2011 № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» доповнено абзацом 4, яким передбачено, що відомості про угіддя земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі заяви власника або рішення органу місцевого самоврядування, який відповідно до статті 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність, - щодо зміни угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Пунктом 121 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, передбачено, що внесення до Державного земельного кадастру змін до відомостей про склад угідь земельної ділянки на угіддя самозалісеної ділянки здійснюється державним кадастровим реєстратором на підставі заяви власника земельної ділянки або за рішенням органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування, який відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України приймає рішення про передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність, без розроблення документації із землеустрою.

Таким чином уже існує законодавчо встановлена процедура віднесення земель до самозалісених, покликана збільшити лісистість території України.

Цією процедурою передбачено, що для земельних ділянок, сформованих як об`єкт цивільних прав, органу виконавчої влади достатньо подати до Державного земельного кадастру заяву про зміну угідь на угіддя самозалісеної ділянки.

Відповідно до Положення про міжрегіональні управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, затвердженого наказом Міндовкілля від 29.09.2022 № 404, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2022 р. за № 1231/38567 (надалі Положення № 404), Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства підпорядковується Держлісагентству та є його територіальним органом, який забезпечує, зокрема, ведення моніторингу лісів, бере участь у виконанні загальнодержавних програм відтворення лісів тощо.

Відповідно до пункту 6 Положення № 404 управління та його посадові особи в межах своїх повноважень мають право, зокрема: залучати до виконання окремих робіт, участі у вивченні окремих питань вчених і фахівців, спеціалістів органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій (за погодженням з їх керівниками), представників інститутів громадянського суспільства; одержувати в установленому законодавством порядку для здійснення покладених на них функцій інформацію, документи і матеріали від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на них завдань; скликати наради, утворювати консультативні, дорадчі та інші допоміжні органи і служби (ради, комісії, колегії, робочі групи тощо) для сприяння здійсненню покладених на Управління завдань; користуватися інформаційними базами даних державних органів, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами.

Згідно інформації Державного агентства лісових ресурсів України від 23.02.2024 № 02-18/981 питання самозалісених земельних ділянок піднімалось на колегіях Держлісагентства від 18.08.2022 та від 28.09.2023, за результатами яких зобов`язували начальників територіальних органів, керівників підприємств, установ та організацій безпосереднього підпорядкування забезпечити вжиття заходів щодо проведення інвентаризації самозалісених ділянок спільно з територіальними органами Держгеокадастру та органами місцевого самоврядування в розрізі об`єднаних територіальних громад, створення відповідних реєстрів таких ділянок, подання клопотань до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування щодо віднесення відповідних земельних ділянок до самозалісених.

Також доручення щодо самозалісених земельних ділянок доводилось до керівників територіальних органів, наказами Держлісагентства від 11.05.2022 №381 «Про результати лісокультурного виробництва у 2021 році та завдання на 2022 рік з врахуванням особливостей роботи в умовах воєнного стану» та від 27.02.2023 № 241 «Про результати лісокультурного виробництва у 2022 році та завдання на 2023 рік з врахуванням особливостей роботи у мовах воєнного стану», а також листами Держлісагентства від 24.05.2021 № 02-18/3834, від 26.08.2021 № 02-30/6761- 21.

Згідно інформації Мінзахисту довкілля від 21.03.2024 № 25/2-22/3758-24 для організації обстеження земельних ділянок та подання відповідних клопотань про їх віднесення до самозалісених територіальним органам Держлісагентства надано авторизований доступ до інформації, розміщеної на сайті https://stat.forests.org.ua, щодо ідентифікації ділянок, як залісених.

При цьому, як повідомило Держлісагентство Мінзахисту довкілля за результатами проведеної роботи уповноваженими органами вцілому направлено клопотання щодо віднесення земель до самозалісених загальною площею 1,887 млн га.

Таким чином територіальні органи Держлісагентства України, у тому числі Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства наділено достатнім обсягом повноважень щодо ідентифікації залісених ділянок та вжиття заходів, спрямованих на установлення їх власника та внесення подання, у порядку, визначеному статтею 57-1 Земельного кодексу України до належного суб`єкта, який є власником та розпорядником таких земельних ділянок.

Більше того як вбачається з інформації, наданої Північним міжрегіональним управлінням лісового та мисливського господарства, останнє систематично проводить роботу по виявленню залісених земель та вносить подання.

Зокрема листом від 29.08.2024 № 02/777 управлінням поінформовано про проведену роботу щодо виявлення та ідентифікації самозалісених земельних ділянок та направлення клопотань до уповноважених органів про віднесення їх до самозалісених, зокрема, по Чернігівській області внесено клопотання до територіальних громад щодо земель загальною площею понад 268 тис га.

Однак, у випадку необхідності внесення подання до уповноваженого органу державної влади, який є розпорядником 14-ти земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Семенівської ОТГ Північне міжрегіональне управлінням лісового та мисливського господарства з невідомих причин бездіє, що свідчить про необґрунтоване ухилення від виконання покладених на управління повноважень та чим порушує інтереси держави в частині збереження залісених земель та попередження їх безпідставного використання у сільськогосподарській діяльності.

Оскільки за приписами Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством та джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах, питання щодо їх охорони потребує особливої уваги.

Статтею 7 Лісового кодексу України передбачено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що 02.05.2025 Управлінням направлено подання до розпорядника земельних ділянок ТОВ «Земельний банк України» листом № 02/423 щодо віднесення 11-ти заліснених земельних ділянок до самозалісенних, розташованих в межах Семенівської об`єднаної територіальної громади Новгород-Сіверського району Чернігівської області, суд зазначає, що в даному випадку орган, що здійснює розпорядження земельними ділянками державної власності, у тому числі переданими в постійне користування ТОВ «Державний земельний банк», є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), через свої територіальні підрозділи.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру (пункт 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 р. № 15).

Таким чином, навіть якщо ТОВ «Державний земельний банк» має право постійного користування такими ділянками, саме Держгеокадастр приймає всі рішення про передачу, вилучення чи переоформлення цих ділянок, а відтак дане клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідачем не подано до суду жодного доказу на спростування вимог позивача в інтересах держави та не доведено правомірність своєї бездіяльності.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Північного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства щодо невнесення у порядку статті 57- 1 Земельного кодексу України подання щодо віднесення до залісених земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0011, :07:001:0012, :07:001:0013, :07:001:0017, :07:001:0018, :07:001:0019, :07:001:0020, :07:001:0021, :07:001:0022, :07:001:0023, :07:001:0024, :11:001:0002 до органу, який здійснює розпорядження ними.

Зобов`язати Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства внести у порядку, передбаченому ст. 57-1 Земельного кодексу України, подання щодо віднесення до самозалісених земельних ділянок з кадастровими номерами :07:001:0006, :07:001:0007, :07:001:0011, :07:001:0012, :07:001:0013, :07:001:0017, :07:001:0018, :07:001:0019, :07:001:0020, :07:001:0021, :07:001:0022, :07:001:0023, :07:001:0024, :11:001:0002 до органу, який здійснює розпорядження ними.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Чернігівська обласна прокуратура (вул. Князя Чорного, буд. 9, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000, код ЄДРПОУ - 02910114).

Відповідач: Північне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства (вул. П`ятницька, буд. 8, м. Чернігів, 14000, ).

Суддя В.В. Падій