Справа № 260/4454/24
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 липня 2025 року

м. Київ

справа №260/4454/24

адміністративне провадження №К/990/27091/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Гриціва М. І.,

суддів: Стеценка С. Г., Тацій Л. В.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної військової адміністрації (далі - Департамент) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, і,

ВСТАНОВИВ:

1. ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Департаменту щодо відмови у забезпеченні її продуктами для спеціального дієтичного споживання як особи, яка страждає на рідкісне (орфанне) захворювання - класичну фенілкетонурію;

- зобов`язати Департамент забезпечувати позивачку продуктами для спеціального дієтичного споживання як особу, яка страждає на рідкісне (орфанне) захворювання - класичну фенілкетонурію, відповідно до норм та потреб, про які йде мова у виписці із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24 листопада 2023 року, що видана Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит» Міністерства охорони здоров`я України.

Прохання мотивувала тим, що зверталася до відповідача із заявою про забезпечення її продуктами для спеціального дієтичного споживання як особи, яка страждає на рідкісне (орфанне) захворювання - класичну фенілкетонурію, але їй відмовили у цьому через брак бюджетного фінансування. Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною і такою, що порушує її права, звернулася до суду з позовом за захистом порушеного права.

Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 23 вересня 2024 року позов задовольнив.

Цей суд виходив з того, що позивачка справді страждає на рідкісне (орфанне) захворювання - класичну фенілкетонурію, найголовнішим методом лікування якого є забезпечення хворих продуктами для спеціального дієтичного споживання, а організація безпосереднього забезпечення таких громадян лікарськими засобами законодавством покладається саме на Департамент. Обмежене фінансування жодним чином не [може] впливати на наявність чи відсутність у позивачки права на забезпечення її відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання.

Доводи відповідача про обмежене фінансування на здійснення закупівлі відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання суд відхилив, позаяк вирішив, що забезпечення людей, які хворіють на рідкісні (орфанні) захворювання безперебійно та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів. У зв`язку з цим держава не може односторонньо відмовитись від узятих на себе зобов`язань шляхом не виділення на такі цілі бюджетних асигнувань без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

2. Департамент не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив її задовільнити, скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Восьмий апеляційний адміністративний суд за наслідками апеляційного перегляду постановою від 23 травня 2025 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким відмовив у задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції не заперечив того, що позивачка хворіє і має потребу бути забезпеченою відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання незалежно від наявності відповідного фінансування, але водночас зазначив, що таке забезпечення відповідно до Порядку забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 160 (далі - Порядок № 160) можливе у межах бюджетних призначень (пункт 6 Порядку № 160). Пункт 7 цього Порядку визначає, що контроль за забезпеченням громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами покладено на Міністерство охорони здоров`я України, яке у межах своїх повноважень має вживати заходів для врахування потреб осіб, що страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, на забезпечення лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, при формуванні відповідних бюджетів.

Суд апеляційної інстанції виснував також, що безоплатне забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, не є безумовним і чинне законодавство унормовує його здійснення в межах відповідних бюджетних призначень. Для задоволення вимог позивачки про стверджувані порушення останнім її прав має бути встановлено, що відповідач мав реальну можливість з урахуванням наявних бюджетних коштів забезпечити позивачку продуктами для спеціального дієтичного споживання як особи, яка страждає на рідкісне (орфанне) захворювання - класичну фенілкетонурію.

Цей суд вирішив заодно, що якщо у розпорядженні відповідача нема (бракує) відповідних коштів для забезпечення потреб позивачки, то зобов`язання Департамента судовим рішенням забезпечувати позивачку продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до норм та потреб, не призведе до поновлення порушеного права, а звідси - не може вважатися ефективним способом його захисту.

3. Позивачка не примирилася із таким рішенням суду і через свого представника адвоката Годні Антона Алнуровича подала касаційну скаргу, в якій просить його скасувати та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Підставами для касаційного оскарження автор скарги називає ті, що передбачені, зокрема, пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки, на переконання скаржниці, щодо правильного застосування норм матеріального права до спірних правовідносин нема висновку Верховного Суду, який би сформулював правничу позицію про те, як мають застосовуватися норми права в подібних правовідносинах.

Гадає, що Верховний Суд має сформулювати висновок щодо застосування статті 49 Конституції України, статей 3, 531 Закону України19 листопада 1992 року № 2801-XII «Основи законодавства України про охорону здоров`я» (далі - Закон № 2801-XII) та приписів пов`язаних з цим законом підзаконних нормативних актів, зокрема, пунктів 1 - 7 Порядку № 160.

Позаяк за видовими (критеріальними) ознаками ця справа відноситься до справ незначної складності, які у зв`язку з цим за процесуальним законом не належать до тих, які підлягають такому оскарженню, але скаржниця з посиланням на підпункти «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України намагається довести, що судові рішення у цій справі мають отримати касаційний перегляд, бо порушені у цій справі питання мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а сама справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення.

Те, що порушені в справі за її позовом питання мають фундаментальне значення, обґрунтовує необхідністю отримання від Верховного Суду висновку, який би мав забезпечувати однакове застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, і давав відповідь на питання, чи є втручанням у право особи, яка страждає на рідкісне (орфанне) захворювання, на забезпечення лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відмова органу державної влади надати такі засобів та харчові продукти, через те що обмежено фінансування для забезпечення цієї соціальної допомоги.

Виняткове значення цієї справи для себе бачить у тому, що вона хворіє на рідкісне захворювання, хворіє тривалий час, через цю хворобу не може працювати і тривожиться, що припинення забезпечення її ліками та відповідними продуктами харчування загороджуватиме її життєдіяльності.

Значний суспільний інтерес пояснює тим, що висновок Верховного Суду щодо правовідносин у цій справі стосуватиметься не тільки її особисто, а також невизначеного, широкого кола осіб, які страждають на таке саме захворювання і залежать від згаданої соціальної допомоги.

Свідченням того, що правовий висновок може мати значний суспільний інтерес, також є лист Громадської організації «Українське об`єднання хворих на фенілкетонурію «Особливі діти» від 23 червня 2025 року.

4. Верховний Суд проаналізував доводи, викладені у касаційній скарзі, і дійшов висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

За приписами частин першої, другої статті 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правила пункту 8 частини другої статті 129 Основного Закону визначають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на касаційне оскарження регламентовано положеннями статті 328 КАС України, частиною першою якої визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно із якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту:

- 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні;

- 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

- 3 частини четвертої статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає порушення норм процесуального права чи неправильне застосування процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

При цьому, у частині п`ятій статті 328 КАС України міститься перелік випадків, за яких судові рішення не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

5. Закарпатський окружний адміністративний суд здійснював розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження і не помилився, коли обрав таку форму провадження.

6. Відповідно до частини першої статті 334 КАС України, коли нема підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Як мовилося вище, підставами для касаційного оскарження автор скарги називає ті, що передбачені, зокрема, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки, на переконання скаржниці, щодо правильного застосування норм матеріального права до спірних правовідносин нема висновку Верховного Суду, який би сформулював правничу позицію про те, як мають застосовуватися норми права в подібних правовідносинах. В обсязі необхідному для ухвалення рішення про відкриття касаційного провадження скаржниця розкрила умови прийняття до касаційного провадження цієї справи саме з цієї підстави, про що теж мовилося вище.

Отож, аналіз доводів касаційної скарги в аспекті встановлених у судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи і наданою їм правовою оцінкою в сукупності дозволяє на стадії ухвалення рішення про можливість касаційного оскарження визнати, що касаційна скарга ОСОБА_1 не містить підстав, за яких ця скарга мала б бути повернута без розгляду, чи за яких, можливо ухвалити рішення про відмову у відкритті касаційного провадження. Ця скарга в необхідному обсязі має підстави, передбачені, зокрема, пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, для того, щоб перевірити, чи під час судового розгляду цієї справи відбулося неправильне застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, а відтак за наслідками касаційного перегляду Верховний Суд як суд касаційної інстанції мав би сформулювати правний висновок про те, як мають застосовуватися норми права в подібних правовідносинах.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана у строк, установлений КАС України, із дотриманням передбаченого цим Кодексом порядку, за формою та змістом відповідає вимогам статті 330 КАС України, а підстав для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження нема, тому з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 328, 331, 334, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку в її інтересах подав адвокат Годні Антон Алнурович, на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної військової адміністрації про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

Витребувати із Закарпатського окружного адміністративного суду справу № 260/4454/24 за вищевказаним позовом.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Учасникам справи встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді-доповідач М. І. Гриців

Судді С. Г. Стеценко

Л. В. Тацій