Справа № 490/8797/24
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/32/2025 Справа № 490/8797/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №582 у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП, винесену підполковником ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення штрафу у розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.09.2024 року неуповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 відносно позивача складено протокол №582 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

24.09.2024 року Начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача та винесено постанову № 582 від 24.09.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, винесена з порушенням норм адміністративного та процесуального права та підлягає скасуванню.

Зазначає, що в протоколі №582 від 01.09.2024 року та постанові № 582 від 24.09.2024 року у фабулі вказані обставини, які не відповідають дійсності.

В протоколі відсутні пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ніхто не пропонував надати йому пояснення.

В матеріалах справи відсутні докази того, що сержант ОСОБА_2 є особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Власноручне написання заяви про відмову від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби не є юридичним фактом, оскільки з написанням заяви закон не пов`язує настання юридичних наслідків, зокрема, адміністративної відповідальності.

Спроба службової особи ІНФОРМАЦІЯ_2 вручити ОСОБА_1 направлення є протиправною, з чого випливає, що позивач не був зобов`язаний отримувати направлення на медичний огляд а його поведінка є правомірною, оскільки, відповідно до абз.4 ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни забов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно рішення військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Відсутність одного із зазначеного рішення перешкоджає виникненню зазначеного в правовій нормі обов`язку громадянина - він об`єктивно не виникає.

Позивач наполягає що в його діях відсутні ознаки інкримінованого адміністративного правопорушення.

Крім того, зазначає, що під час запропонованого проходження ВЛК посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 не роз`яснили процедуру проходження ВЛК.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П.

07.10.2024 року матеріали справи передані судді.

Ухвалою судді від 09.10.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, з визначенням дати підготовчого судового засідання на 23.12.2024 року.

05.11.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає про необґрунтованість позовної заяви та її безпідставність.

В обгрунтування своїх заперечень відповідач вказує наступне.

01.09.2024 року за порушення комендантської години до приміщення відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Екіпажна, буд. 59, було доставлено гр. ОСОБА_1 . Під час спілкування позивача з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , останньому до відома було доведено рішення про його направлення на медичний огляд ВЛК для визначення придатності до військової служби та запропоновано отримати направлення та розписатись за його отримання у відповідних документах. Разом з тим, позивач, посилаючись на пізню годину для проходження ВЛК, одразу вирішив відмовитись, як від отримання направлення на медичний огляд ВЛК так і від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно з повідомленим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підтвердження вільного волевиявлення, позивач власноручно написав письмову заяву від 01.09.2024, якою підтвердив своє небажання отримувати направлення на ВЛК та проходити відповідний медичний огляд тощо.

Разом з тим, представник відповідача вказує, що твердження сторони позивача щодо доказу провини позивача у вигляді заяви від 01.09.2024 року, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. Так, будь-яка заява є документом, за допомогою якого громадяни реалізують, в тому числі й через державні органи, надані їм суб`єктивні права чи то захищають свої інтереси тощо. Будь-який документ, в тому числі й заява, містить сукупність постійних елементів, з яких складаються документи, так звані реквізити. Сукупність реквізитів становить формуляр документів. До елементів документів (реквізитів) належать дата, підпис, адреса, заголовок та ін., а також текст.

Щодо заяви ОСОБА_1 , яка датована 01.09.2024, представник відповідача зазначає, що позивач детально, послідовно й логічно та найголовніше коротко виклав конкретні факти, що стали причиною для його відмови від медичного огляду ВЛК.

Вказана заява містить всі необхідні обов`язкові елементи (реквізити), зафіксовані в документі для його ідентифікації, організації обліку та надання йому юридичної сили тощо.

Тому позивач, написавши цей документ, засвідчив факт своєї відмови, в тому числі й від проходження медичного огляду ВЛК, за що передбачена адміністративна відповідальність.

Також представник відповідача зазначає, що у випадку згоди позивача на отримання направлення на проходження медичного огляду ВЛК, це не означало б автоматичне та негайне проходження медичного огляду ВЛК саме 01.09.2024 о 03.00 год. Так, з цього приводу, вказує, що відповідно до п. 2.8.6. глави 2 розділу 1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (надалі за текстом Положення), строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, включно з необхідністю направлення на додаткові методи дослідження, лабораторні обстеження, визначаються з урахуванням необхідності отримання повної та об`єктивної інформації про стан здоров`я людини, та не можуть становити більше 14 днів. Тобто, позивачу нічого не заважало отримати направлення на проходження медичного огляду ВЛК та в подальшому, протягом строку, встановленого п. 2.8.6. глави 2 розділу 1 Положення зібрати необхідні медичні документи (у разі наявності) та розпочати процес проходження медичного огляду ВЛК. Також, у період часу з 01.09.2024 по 24.09.2024, позивачу нічого не заважало ініціювати процес проходження медичного

Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не за відмову від отримання направлення на медичний огляд ВЛК, а саме за відмову від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, сторона відповідача стверджує, що по тексту оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення № 582 від 24.09.2024, взагалі не міститься інформації про те, що позивач, у разі його згоди, був би направлений на ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому таке припущення позивача є безпідставним.

Також, представник відповідача зазначає, що жодним нормативно-правовим актом України не визначено процесуальну форму рішення, яке приймається відповідним районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, для подальшого проходження громадянами медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Більш того, коли позивач дізнався про те, що прийняте рішення про його направлення для проходження медичного огляду ВЛК, він відмовився від його отримання у паперовому вигляді, тому останнє, за підписом керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу не видавалось. А тому, ТЦК та СП, як органам військового управління, нічого не заважає ухвалювати рішення про проходження громадянами медичного огляду для визначення придатності до військової служби в усній формі, що й було зроблено у випадку з ОСОБА_1

За такого, сторона відповідача вказує, що всі ці, перелічені по тексту позову «порушення» є уявними, вони жодним чином не стосуються процедури розгляду та подальшого винесення оскаржуваної постанови № 582 від 24.09.2024, адже матеріали судової справи не містять жодних доказів на підтвердження порушення порядку чи то процедури, передбаченої для розгляду уповноваженою особою відповідної постанови, за такого твердження сторони позивача є необгрунтованими та безпідставними, а позовні вимоги останнього такими, що не підлягають до задоволення.

За клопотанням адвоката позивача- Пірог С.В. підготовче судове засідання відкладено на 30.01.2025 року, так як не отримували відзив но позовну заяву.

06.01.2025 року від представника позивача- адвоката Пірог С.В. надійшла відповідь на відзив наступного змісту.

У позовній заяві наведені обставини та правові підстави, які характеризують оскаржувану постанову відповідача як протиправну, зокрема:

«В «Протоколі № 582 про адміністративне правопорушення» від 01.09.2024 (надалі - Протокол) відсутні пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що підтверджується закресленням реквізиту протоколу «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу...» і відсутністю в цьому реквізиті будь-якого тексту.

При цьому, зазначена в протоколі інформація, що, буцімто, Позивач відмовився від надання пояснення у присутності свідків, не відповідає дійсності (є неправдивою), оскільки позивачеві ніхто не пропонував надати свої пояснення. Це підтверджується прочерками в реквізиті протоколу «Від пояснення та/або підписання протоколу відмовився у присутності свідків.».

У відзиві ж обставини щодо 1) відсутності у протоколі пояснень ОСОБА_1 і доказів цього, 2) неправдивості викладеної у протоколі інформації і доказів цього не заперечуються.

Представник позивача вказує, що відповідач не розуміє, що надання письмових пояснень під час розгляду справи, а не під час складання протоколу, не заперечує об`єктивного факту відсутності в протоколі пояснень ОСОБА_1 , а відсутність в протоколі пояснень Позивача і наявність в ньому неправдивої інформації характеризують той протокол, як такий, що не відповідає об`єктивній реальності і складений з порушення процесуального законодавства.

Також, адвокат позивача зазначає, що ОСОБА_1 не дізнавався і не міг дізнатися, що відносно нього прийнято якесь рішення, оскільки таке рішення могло бути прийняте лише особисто начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого в приміщенні, де відбувалися події, про які йдеться в протоколі і в постанові № 582, не було, про що розлого зазначено в позовній заяві.

Про те, що ОСОБА_1 пропонувалося отримати рішення, про яке йдеться у відзиві, нічого не зазначено в протоколі, що є єдиним доказом у цій справі, та і у відзиві жодного доказу щодо факту вручення Позивачеві рішення, як про це зазначено у відзиві «у паперовому вигляді» не наведено.

Таким чином, у відзиві не міститься інформації із посиланням на відповідні докази та норми права, яка б заперечувала наведені Позивачем у позовній заяві і доданих до неї матеріалах обставини та правові підстави позову.

Ухвалою суду від 30.0.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судовго розгляду на 28.04.2025 року.

Судове засідання 28.04.2025 року відкладено не 14.07.2025 року у зв`язку з тим, що представник відповідача надав доручення на представлення інтересів, дія якого закінчилась.

Сторони до судового засідання 14.07.2025 року не з`явились, про дату та місце судового зсідання повідомлені належним чином.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив про їх задоволення та розгляд справи у їх відсутності.

Від представника відповідача заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.ст. 205, 223 КАС України.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).

За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам закону.

Суд зазначає, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені статею 286 КАС України § 2. «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Глави 11 « Особливості позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справ».

Відповідно до ч.2 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Проаналізувавши аргументи сторін наведені ними в позові та відзиві, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

01.09.2024 року за порушення комендатської години, до приміщення відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого по вул. Екіпажній, 59 у м. Миколаєві, був доставлений ОСОБА_1 .

Під час спілкування з військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , останньому до відома було доведено рішення про його направлення на медичний огляд ВЛК для визначення придатності до військової служби та запропоновано отримати направленння та розписатись за його отримання у відповідних документах.

ОСОБА_1 , посилаючись на пізню годину, відмовився від отримання направлення на медичний огляд ВЛК та від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, згідно з повідомленим рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що власноручно написав заяву.

01.09.2024 року уповноваженою посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 молодшим сержантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , було складено протокол №582 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Зі змісту протоколу вбачається, що 01.09.2024 року, близько 03:00 год., ОСОБА_1 в приміщенні відділення поліції №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаівській області за адресою м. Миколаїв, вул. Екіпажна, 59, вчинив адміністративне правопорушення, яке полягає в тому, що останній, в особливий період, в порушення ч.1 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що написав власноручно відповідну заяву, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Крім того, в протоколі містить підпис позивача про те що йому роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права і обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 15 годині 00 хвилин 06.09.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет №7.

Також, у відповідному рядку протоколу містяться дані про те, що до протоколу надаються роздруківка паспорту з мобільного застосування «Дія», заява про відмову від отримання направлення на проходженння медичного оглячду та від проходження медичного огляду від 01.09.2024 року.

Також в протоколі міститься підпис позивача про отримання другого примірника протоколу.

06.09.2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 надані пояснення щодо інкримінованого правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП.

В даних поясненнях позивач посилається на невідповідність змісту протоколу вимогам закону, на складання його особою без належних повноважень, та наявність власноручно написаної заяви як такої, що не породжує підстав для притягнення до відповідальності, з врахуванням положень ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

При цьому, як вказує ОСОБА_1 , він не відмовлявся від проходження медичного огляду, а лише від медичного огляду о 3:00 годині ночі. Відмова від отримання направленння не є адміністартивним правопорушенням передбаченим ст. 210-1 КУпАП. Окрім того, він є заброньованою особою.

Як вбачається зі змісту Постанови № 582 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 24.09.2024 року, 01.09.2024 відповідальним виконавцем адміністративного ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_7 ) молодшим сержантом ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 було складено протокол № 582 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Розгляд справи було призначено о 15.00 год. 06.09.2024 року, про що ОСОБА_1 був обізнаний, та поставив власний підпис і отримав конію протоколу, про що також поставив підпис.

У визначену дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув захисник ОСОБА_1 адвокат Пірог С.В., який подав письмові пояснення ОСОБА_1 та клопотав про відкладення розгляду справи. Клопотання будо задоволено та відкладено розгляд справи на 17.09.2024 о 15:00 год.

У зв`язку із зайнятістю розгляд справи призначений на 17.09.2021 о 15:00 год. був відкладений на 24.09.2024 о 15:00 год.

24.09.2024 о 15.00 год. ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. На розгляд справи прибув захисник Пірог С.В., який підтримав позицію викладену ОСОБА_1 у письмових поясненнях.

Відповідно до положень статті 268 КУпАП, справа може бути розглянута під час відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а також у випадку, коли у розгляді справи про адміністративне правопорушення приймає, участь адвокат. Враховуючи наведене, розгляд справи відбувся за відсутності ОСОБА_1 за участі захисника.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, вислухавши думку захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши нормативно-правові акти, що регулюють зазначені правовідносини, з урахуванням змісту письмових пояснень ОСОБА_1 , повноваженою особою було встановлено наступне.

Відповідно до протоколу № 582 від 01.09.2024, 01.09.2024 близько 03 год. 00 хв. в приміщенні відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено адміністративне правопорушення вчинене громадянином ОСОБА_1 , яке полягає у тому, що останній, в особливий період, в порушення ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відмовився проходити медичний огляд для визначения придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що власноручно написав відповідну заяву чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

До протоколу про адміністративне правопорушения ОСОБА_1 додав заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.09.2024 по тексту якої зазначив, що відмовляється від отримання направлення на медичний огляд та проходження ВЛК, у зв`язку із пізньою годиною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ зі змінами, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевосцях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднения Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», та до теперішнього часу.

Згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 віл 21.02.2022 року, затвердженого законом України від 03.03.2022 № 2105-1X, оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до Указу Президента України «Про продовження загальної мобілізації» 272/2024 від 06.05.2024, затвердженого законом України № 3685-1Х від 08.05.2024, продовжено строк загальної мобілізації з 14.05.2024 строком на 90 діб.

Відповідно до абз. 12 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову Службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Відповідно до ч. 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектувания посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки

Згідно з п. 70 Порядку № 560, порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.

Пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом МОУ від 14.08.2008 № 402 визначено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ПЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

З аналізу абз. 2 п. 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560. абз. 12 п. 9. Положення про територіальні центри комплектувания та соціальної підтримки, затвердженого постановою КМУ від 23.02.2022 № 154. ч. 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у своїй сукупності та взаємозв`язку вбачається, що рішення про направлення громадянина на проходження медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби може бути прийняте будь-яким Р(М)ТЦК та СП в незалежності від місця перебування громадянина на військовому обліку.

Стосовно, письмових пояснень ОСОБА_1 , доданих до матеріалів справи від 06.09.2024,повноваженою особою зазначено таке.

По-перше, хибною є думка ОСОБА_1 щодо того, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не може розглядатися, як доказ, через відсутність пояснень особи, яка притягасться до адміністративної відповідальності тощо.

Так. протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст. 251 КУпАП, є одними із джерел доказів, на основі яких грунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.

Більш того, протокол про адміністративне правопорушення складається лише для фіксації факту певної події, яка мала місце на думку уповноваженої на те особи, тобто останній являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.

Разом із тим, наявність чи відсутність в діях особи складу відповідногп адміністративного правопорушення (зокрема протиправної поведінки такої особи, яка полягає у певному порушенні, та її вини), встановлюється органом або уповноваженою особою виключно у межах справи про адміністративне правопорушення.

У даному випадку , окрім , власне, протоколу про адміністративне правопорушення № 582 від 01.09.2024, у матеріалах справи міститься інший належний та допустимий доказ винуватості ОСОБА_1 , у вчиненнi адміністративного правопорушення, а саме письмова заява останнього про відмову від отримання направлення на проходження медичного огляду та від проходження медичного огляду від 01.09.2024, по тексту якої ОСОБА_1 власноручно підтвердив викладені вище обставини.

По-друге, у ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_3 визначено ряд посадових осіб, яким надано право складати протоколи про адміністративні правопорушення, в тому числі й за ст. 210-1 КУпАП. Серед таких осіб є відповідальний виконавець адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Білып того, зміст зазначеного наказу було доведено молодшим ОСОБА_2 до відома ОСОБА_1 , перед тим як вносити анкетні дані останнього до відповідного протоколу про адміністративне правопорушення № 582, що беззаперечно підтверджується відсутністю заперечень з боку останнього з цього приводу, що містяться у відповідному протоколі.

По-третє, перекрученим на власний розсуд виглядає твердження ОСОБА_1 , про те, що проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби є неможливим о 03.00 год., адже відповідно до змін, що внесені до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, які були затверджені постановою КМУ від 09.02.2024 № 147, ІНФОРМАЦІЯ_2 організовують визначеною періодичністю (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) проведення медичних оглядів та психологічних обстежень військово-лікарськими комісіями військовозобов`язаних і резервістів.

Далі слід зазначити, що 01.09.2024, ОСОБА_1 був доставлений до відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, у зв`язку із порушенням комендантської години. У зазначеному приміщенні, на чергуванні знаходились військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 . За результатами співбесіди з ОСОБА_1 , було прийнято рішення про направлення останнього для проходження ВЛК. Після відмови ОСОБА_1 від проходження ВЛК, що зафіксовано у відповідній заяві від 01.09.2024, щодо останнього за місцем вчинення, тобто за адресою: АДРЕСА_1 , було складено протокол про адміністративне правопорушення № 582 від 01.09.2024.

Отже, саме у приміщенні відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв. вул. Екіпажна, бул. 59. ОСОБА_1 було запропоновано отримати направлення та в подальшому пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби, у ВЛК при обласному збірному пункті за адресою: АДРЕСА_2 , проте ОСОБА_1 відмовився це робити. Отже, твердження ОСОБА_1 щодо невірного зазначення адреси ВЛК, також не відповідає дійсності.

По-четверте, як зазначалось вище, після доставлення ОСОБА_1 до приміщення відділення поліції № 1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Екіпажна, буд. 59, останньому було запропоновано отримати направлення на проходження медичного огляду та пройти відповідний медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Направления на проходження медичного огляду є складовою частиною проходження медичного огляду військово-лікарською комісією, останнє є підставою для проходження в подальшому медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що визначено п. 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (Резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду).

По-п`яте, жодним нормативно-правовим актом України не визначено процесуальну форму рішення, яке приймається відповідним районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, для подальшого проходження громадянами медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

За такого, ІНФОРМАЦІЯ_8 , як органам військового управління, нічого не заважає ухвалювати рішення про проходження громадянами медичного огляду для визначения придатності до військової служби в усній формі, що й було зроблено у випадку з ОСОБА_1 .

Так, з аналізу матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 01.09.2024 було повідомлено про рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про необхідність пройти медичний огляд для визначения придатності до військової служби, проте останній відмовився від проходження відповідного медичного огляду, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

По-шосте, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення № 582 від 01.09.2024, ОСОБА_1 не повідомляв про те, що він є заброньованою особою та відповідно не надавав доказів наявності зареєстрованого бронювання.

Більш того, діючі нормативно-правові акти не містять заборони на направлення для проходження заброньованими громадянами медичного огляду для визначення придатності до військової служби, а не направляються лише військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією (!).

Отже, маючи на руках беззаперечні докази скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 діяли у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, тому й жодних порушень з боку останніх не існувало та не існує на сьогодні. За такого, думка ОСОБА_1 , в цій частині також виглядає хибною.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного, підстави, наведені ОСОБА_1 як причина для відмови від медичного огляду ВЛК для визначення придатності до військової служби не виключають складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, провина ОСОБА_1 , що полягає у порушени вимог ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме у невиконанні обов`язку пройти медичний огляд для визначення придатності військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується власноручно написаною заявою ОСОБА_1 від 01.09 2024 про відмову від проходження медичного огляду ВЛК.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив правопорушения, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

При обранні виду і розміру адміністративного стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа правопорушника та ступінь його вини.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність не вбачається.

Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, керуючись п.ст. 38, 235, 283, 284 КУпАП.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКНП: НОМЕР_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушения. передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, та накладено адміністративне стягнення у вигляді шгтрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Вказана постанова підписана начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 .

Згідно витягу із наказу № 74 від 27.02.2024 року ОСОБА_2 входить до переліку осіб, уповноважених на складання протоколів в межах компетенції ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Положеннями частини 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тобто за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період, відмова від отримання повісток, проходження медичного огляду, тощо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

В силу вимог статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи, як і на момент вчинення позивачем вищенаведених дій та винесення оскаржуваної постанови, правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч. 1 статті 22 Закону № 3543-XII, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п. 2 Положення № 154 , територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ст. ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Статтею 1 означеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку», є факт його відмови від проходження медичного огляду для визначення стану придатності до військової служби згідно з рішенням начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ., що підтверджено заявою про відмову військовозобов`язаного у проходженні військово-лікарської комісії від 01.09.2024 року, та протоколом №582 від 01.09.2024 року.

24.09.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 була винесена оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення № 582 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період дії правового режиму особливого періоду.

Відповідно до ст. 245 КупАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Стаття 280 КпАП України встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-8 цього Кодексу.

На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення, складається протокол, уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Керуючись ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За результатами розгляду адміністративної справи, 24.09.2024 відносно ОСОБА_1 про вчинення адміністративного правопорушення щодо нього винесена постанова № 582 від 24.09.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 17000 гривень на користь держави.

Дослідивши оскаржувану постанову, встановлено, що вона відповідає вимогам законодавства, оскільки містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а позивач порушив вимоги ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що передбачає адміністративну відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України.

При цьому, судом не приймаються до уваги аргументи позивача, оскільки вони були предметом дослідження при розгляді справи та протоколу начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони відповідають встановленим обставинам справи та вимогам чинного законодавства, які найшли своє підтвердження в суді.

Відмова від медкомісії в ТЦК може бути оформлена як усним, так і письмовим способом. Для військовозобов`язаного не обов`язково щось підписувати.

Згідно з чинним законодавством України (КУпАП), відмова від проходження ВЛК розглядається як порушення законодавства про оборону та мобілізацію.

Жодних законних підстав для відмови від проходження ВЛК чинне законодавство не передбачає.

Під час складання протоколу про адміністартивне правопорушенння, ОСОБА_1 не повідомляв про те, що він є заброньованою особою та відповідно не надав доказів наявності зареєстрованого бронювання, як і не надав його суду.

Більш того, діючі нормативно-правові акти не містять заборони на направленння для проходженння заброньованими громадянами медичного огляду для визначення придатності до військової служби, а не направляються лише військовозобов`язані, які звернулись до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про надання відстрочки до прийняття рішення відповідною комісією.

Всебічно дослідивши обставини справи, а також надані сторонами докази кожен окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 9, 77, 90 139, 241-246, 255, 257, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) про скасування постанови № 582 від 24.09.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішенння складений 14 липня 2025 року.

Суддя Черенкова Н.П.