Справа № 640/16140/21
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Волявської В.С.,

представника позивача Новобранець Т.В.,

представник відповідача не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа №640/16140/21 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 25.03.2021 по виконавчому провадженню №54455166;

- стягнути з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суму 43 693,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом №761/19911/16-ц, виданим Шевченківським районним судом м. Києва, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому листі. Наголошує на тому, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на корить стягувача суми за виконавчим листом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказує, що оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу, а виконавчий збір не стягнуто, то державний виконавець у відповідності до вимог Закону вивів постанову про стягнення виконавчого збору в окреме провадження. Вказує, що боржницею самостійно виконано виконавчий документ, який винесено у відповідності до всіх вимог Закону, сплачено грошові кошти на реквізити відділу.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 передано судові справи Львівському окружному адміністративному суду.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №640/16140/21 передано для розгляду судді Сидор Н.Т.

Ухвалою суду від 04.02.2025 прийнято до свого провадження адміністративну справу №640/16140/21 за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови.

Ухвалою від 19.06.2025 призначено справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Ухвалою суду від 24.06.2025 заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що всі дії у виконавчих провадженнях вчинено державним виконавцем Відділу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача подала відповідь на відзив, у якому вказує, що постановою державного виконавця про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 25.03.2021 винесено зміни в систему виконавчого провадження по ВП 54455166. Однак, в постанові про відкриття виконавчого провадження розмір суми, що підлягає стягненню не було змінено, що свідчить про неможливість застосування ст. 27 Закону про стягнення виконавчого збору до суми, яка фактично була повернута за заявою представника відповідача про повернення виконавчого документу стягувачу від 02.02.2021, за результатами розгляду якої головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Руденко Наталією Вікторівною було прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.03.2021. Покликається на те, що при винесенні спірної постанови відповідачем застосовано Закон України «Про виконавче провадження» у редакції, що погіршує становище боржника та на відповідні позиції Верховного Суду.

Представник позивача, присутня у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. в таке не прибув.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Шевченківський районний суд м. Києва на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва видав виконавчий лист №761/19911/16-ц, яким, зокрема, передбачено:

«Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» заборгованість за кредитним договором від 24 грудня 2013 року у сумі 384 421 (триста вісімдесят чотири тисячі чотириста двадцять одна) грн 57 коп.».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Експобанк» заборгованості за кредитним договором від 24 грудня 2013 року у сумі 52 511 (п`ятдесят дві тисячі п`ятсот одинадцять) грн 65 коп.».

Постановою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 08.08.2017 відкрито виконавче провадження №54455166 з виконання виконавчого листа №761/19911/16-ц від 22.06.2017.

Головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 30.01.2020 прийняв постанови про передачу виконавчого провадження та про прийняття виконавчого провадження у зв`язку з реорганізацією територіальних органів Міністерства юстиції.

Постановою від 25.03.2021 №54455166 замінено стягувача у виконавчому провадженні на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 .

21.03.2021 прийнято постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25.03.2021 виніс постанову ВП №54455166 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»

Також 25.03.2021 Головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову ВП №54455166 про стягнення виконавчого збору у розмірі 43 693,32 грн.

Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, відтак звертається до суду із цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII (в редакції, що була чинною на час відкриття виконавчого провадження) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №54455166 від 08.08.2017), виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За приписами пунктів 1 - 6 ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

у разі виконання рішення приватним виконавцем;

за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною дев`ятою цієї ж статті Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні, яке відкрито на час дії редакції Закону № 1404-VІІІ, яка була чинна до 28.08.2018.

З аналізу наведених правових норм Закону №1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року висновується, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Верховний Суд неодноразово висловлював правові висновки щодо застосування статті 27 Закону №1404-VIII, в редакції, діючій до 28.08.2018, зокрема, у постановах від 14.05.2020 у справі № 640/685/19, від 29.07.2020 у справі № 1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18 від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 28.10.2020 у справі №400/878/20, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 28.01.2021 у справі №420/769/19 та від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20.

Водночас Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018, внесені зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ, за змістом яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалася, а саме: в період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Судом встановлено, що виконавче провадження №54455166 відкрите 08.08.2017, тобто до внесення змін до Закону №1404-VIII Законом №2475-VIII.

Головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції 25.03.2021 виніс постанову ВП №54455166 про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, станом на момент винесення постанови від 25.03.2021 про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не стягнуто з боржника заборгованості відповідно до виконавчого листа №761/19911/16-ц від 22.06.2017.

Водночас, разом із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем винесено також постанову ВП №54455166 про стягнення виконавчого збору у розмірі 43 693,32 грн, тобто, 10% від суми зазначеної у виконавчому документі виконавчому листі №761/19911/16-ц від 22.06.2017.

Наведене свідчить, що державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У постановах від 14.05.2020 у справі № 640/685/19, від 29.07.2020 у справі № 1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі №1340/5053/18 від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 28.10.2020 у справі №400/878/20, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 28.01.2021 у справі №420/769/19 та від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20 Верховний Суд констатував, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 у справі №160/11725/22.

Отже, з урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище позивача як боржника, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд доходить висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 43 693,32 грн.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) суми 43 693,32 грн, то суд вказує, що такі заявлені наперед, оскільки саме скасування оскаржуваної постанови слугуватиме підставою для повернення таких коштів позивачу.

Відтак, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню у зв`язку з їх передчасністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містив вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 271, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови, стягнення коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Руденко Наталії Вікторівни від 25.03.2021 про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №54455166.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110; ).

Повний текст рішення складено та підписано 15.07.2025.

Суддя Сидор Н.Т.