Справа № 640/29877/21
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 р. №640/29877/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 17 від 14.08.2021 про неуспішне проходження прокурором Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва ОСОБА_1 (РНОКІПП: НОМЕР_1 ) атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп?ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Київської міської прокуратури від 17.09.2021 № 2536к про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва та органів прокуратури з 17.09.2021.

3. Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на посаді прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва чи на рівнозначній посаді в органах прокуратури з 18.09.2021, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України.

4. Стягнути з Київської місцевої прокуратури (код ЄРДПОУ 02910019) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 17.09.2021 і до моменту фактичного поновлення на роботі.

5. Стягнути з Київської міської прокурори (код ЄРДПОУ 02910019 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму сплаченого ним судового збору у розмірі 908,00 грн.

6. Стягнути з Київської міської прокуратури (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 45/9, код ЄРДПОУ 02910019) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати, пов?язані з розглядом справи.

7. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював в органах прокуратури України. Керівником Київської міської прокуратури при видачі оскаржуваного наказу, як суб?єктом владних повноважень, проігноровані вимоги ст. ст. 7, 10, 11, 23 Загальної декларації прав людини (прийнятої і проголошеної резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948) щодо недопущення дискримінації за будь-якою ознакою, гарантування права на працю і захисту від безробіття та на судовий захист; вимоги ст. ст. 8, 10, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо гарантування права на повагу до приватного і сімейного життя, заборони дискримінації; вимоги ст. ст. 6, 14, 26 Міжнародного пакту про громадські і політичні права, яким гарантується можливість просування по роботі на відповідні більш високі ступені виключно на підставі трудового стажу і кваліфікації, презумпцію невинуватості, рівність людей перед законом без будь-якої дискримінації; вимоги ст. 13 Конвенції Міжнародної організації праці

№158 «Про припинення трудових прав з ініціативи роботодавця» щодо обов?язку роботодавця провести консультації про заходи запобігання звільненням або зведення їх до мінімуму та про заходи щодо пом?якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення для відповідних працівників, зокрема такі, як надання іншої роботи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 до Харківського окружного адміністративного суду, згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 року передаємо 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025, зокрема адміністративну справу № 640/29877/21.

Відповідно до статті 31 КАС України здійснено повторний розподіл автоматизованою системою документообігу суду адміністративної справи.

Вказана адміністративна справа надійшла до провадження судді Харківського окружного адміністративного суду Пасечнік О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 прийнято до розгляду адміністративну справу № 640/29877/21 за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник Київської міської прокуратури надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що листом Офісу Генерального прокурора № 07/1/1-2295вих-21 від 13.09.2021 до Київської міської прокуратури падійшли рішення чотирнадцятої кадрової комісій обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про неуспішне проходження атестації прокурорами місцевих прокуратур, серед яких і рішення № 17 від 14.08.2021 про нуспішне проходження атестації ОСОБА_1 . У зв?язку з чим, відповідно до положень підпункту 2 пункту 19 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 113-1X керівником Київської міської прокуратури видано наказ № 2536к від 17.09.2021 про звільнення позивача з посади.

Представником Офісу Генерального прокурора, надано до суду відзив, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог зазначивши, що Оскаржуване рішення відповідає вимогам, встановленим Порядком № 221, зокрема, типовій формі, містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави його прийняття. Також в рішенні наявне його обгрунтування - чотирнадцятою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових гарнізонів (на правах місцевих) зафіксовано факт неявки 02.08.2021 прокурора Київської місцевої прокуратури № 8 міста Києва ОСОБА_1 оля успішного складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп?ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. 3 огляду на специфіку цього рішення воно не потребує іншого обґрунтування та мотивування. Відтак, рішення чотирнадцятої кадрової комісії від 19.02.2021 № 12 прийнято уповноваженим органом та на підставі та у спосіб, визначених вказаними нормами Закону № 113-IX та Порядку № 221.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 1997 року працював в органах прокуратури Україн, що підтверджено матеріалами справи.

19.09.2019 Верховною Радою України прийнято Закон України № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», який, окрім іншого, передбачав обов`язкове проходження атестації діючими працівниками органів прокуратури України.

03.10.2019 Генеральним прокурором України прийнято наказ № 221, яким затверджено Порядок проходження прокурорами атестації. Цей Порядок закріплює правила та процедуру проведення атестації прокурорів, передбаченої Законом № 113-ІХ.

Поряд з іншими нормами, Порядком № 221 було передбачено, що для проходження атестації працівник прокуратури повинен подати заяву за формою, передбаченою додатком 2 до цього Порядку.

Позивачем 11 жовтня 2019 року подано передбачену додатком 2 до Порядку заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Чотирнадцятою кадровою комісією на підставі пунктів 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пунктом 11 розділу І, пунктом 1 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 № 221, прийнято рішення № 17 від 14.08.2021 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Наказом керівника Київської міської прокуратури від 17.09.2021 № 2536к прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва та органів прокуратури з 17.09.2021.

Не погоджуючись з рішенням Кадрової комісії № 17 від 14.08.2021 та наказом керівника Київської міської прокуратури від 17.09.2021 № 2536к про звільнення з посади, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи прокуратури України та їх посадові особи зобов`язані діяти в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-ІХ, який оприлюднено в газеті «Голос України» 24.09.2019 №182 та у ряді інших видань, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Зокрема, згідно з пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

За приписами пункту 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.07.2003 року №15-рп/2003, у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про проведення атестації державних службовців» (справа про атестацію державних службовців) зазначив, що атестація є одним із способів перевірки та оцінки кваліфікації працівника, його знань і навичок.

Вона передбачена частиною 6 статті 96 Кодексу законів про працю України, положення якого поширюються і на державних службовців з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про державну службу».

Згідно з цією нормою, атестацію можуть проводити власник або уповноважений ним орган. Такими органами відповідно до законодавства України є, зокрема, всі органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Атестація окремих категорій державних службовців передбачена й іншими законами України, зокрема ЗУ «Про державну податкову службу в Україні» (стаття 15), ЗУ «Про прокуратуру» (статті 46), ЗУ «Про статус суддів» (глава VII)» (абзац 5 підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини).

Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах.

У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації, який 03 жовтня 2019 року затверджено наказом Генерального прокурора №221 та 04 жовтня 2019 року оприлюднено на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України.

Пунктом 9 розділу І Порядку №221 передбачено, що атестація проводиться на підставі письмової заяви прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури про переведення на посаду прокурора відповідно в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах, в якій зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних та на застосування процедур, умов проведення атестації.

Форми типових заяв прокурора встановлено у додатку 2 зазначеного Порядку.

Згідно з пунктом 10 розділу І Порядку №221 заява, вказана у пункті 9 розділу І Порядку, подається Генеральному прокурору прокурорами Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), прокурорами регіональних прокуратур, військових прокуратур регіонів (на правах регіональних), прокурорами місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та інших військових прокуратур (на правах місцевих) до 15 жовтня 2019 року (включно). Заява підписується прокурором особисто.

Судом встановлено, що вищевказані вимоги ОСОБА_1 дотримано, ним 11 жовтня 2019 року подано заяву у встановлений строк та за формою, у зв`язку із чим його було допущено до проходження атестації прокурорів (а.с. 160 т. 2).

Таким чином, ОСОБА_1 надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ, відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону №1697-VІІ, прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію.

Положеннями статті 15 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 27 квітня 2017 року, визначено, що прокурор повинен постійно підвищувати свій загальноосвітній та професійний рівень, культуру спілкування, виявляти ініціативу, відповідальне ставлення та творчий підхід до виконання своїх службових обов`язків, фахово орієнтуватися у чинному законодавстві, передавати власний професійний досвід колегам. Він має усвідомлювати, що його діяльність оцінюється з урахуванням рівня підготовки, знання законодавства, компетентності, ініціативності, комунікативних здібностей, здатності вчасно і якісно виконувати службові обов`язки та завдання.

Судом з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився 22 жовтня 2020 року для проходження атестації (а.с. 31-33 т. 3).

Четвертою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів зафіксовано факт неприбуття позивача для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь в застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (а.с. 31-33 т. 3).

Позивачем надано заяву про перенесення тестування або інших відомостей щодо причин неявки (неприбуття) на тестування, що підтверджено протоколом № 9 засідання четвертої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (а.с. 34-39 т. 3).

Тринадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур зафіксовано факт неприбуття позивача для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь в застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (а.с. 49-50 т. 3).

02.08.2021 позивач не прибув для проходження атестації та не подав заяву про перенесення тестування.

Чотирнадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів зафіксовано факт неприбуття позивача для складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь в застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (а.с. 63-64 т. 3).

Відповідно до протоколу засідання першої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів від 02.08.2021 №8, заяви про перенесення тестування або інші відомості щодо причин неявки на тестування від ОСОБА_1 до комісії не надходили.

На підставі чого чотирнадцята кадрова комісія з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів, на підставі пунктів 13, 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», пунктом 11 розділу І, пунктом 1 розділу ІІ Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03.10.2020 № 221, прийнято рішення № 17 від 14.08.2021 про неуспішне проходження позивачем атестації.

Пунктом 11 розділу II Порядку передбачено, що у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.

У виключних випадках, за наявності заяви, підписаної прокурором або належним чином уповноваженою ним особою (якщо сам прокурор за станом здоров`я не може її підписати або подати особисто до комісії) про перенесення дати іспиту, кадрова комісія має право протягом трьох робочих днів з дня отримання такої заяви, ухвалити рішення про перенесення дати складення відповідного іспиту, проведення співбесіди для такого прокурора.

Заява має бути передана безпосередньо секретарю відповідної кадрової комісії не пізніше 3-х днів з дати, на яку було призначено іспит, співбесіду відповідного прокурора. До заяви має бути долучена копія документу, що підтверджує інформацію про поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. У разі неможливості надати документальне підтвердження інформації про причини неявки в день подання заяви, прокурор має надати таке документальне підтвердження в день, на який комісією було перенесено проходження відповідного етапу атестації, однак до початку складення відповідного іспиту, проходження співбесіди. Якщо прокурор не надасть документальне підтвердження інформації про поважні причини його неявки до початку перенесеного складення відповідного іспиту, проходження співбесіди, комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Якщо заява прокурора подана до кадрової комісії з порушенням строку, визначеного цим пунктом, або якщо у заяві не вказані поважні причини неявки прокурора на складення відповідного іспиту, проведення співбесіди кадрова комісія ухвалює рішення про відмову у перенесенні дати та про неуспішне проходження атестації таким прокурором.

Таким чином, Порядком №221 встановлено чітку процедуру інформування прокурором кадрової комісії про неможливість прибуття на атестацію та необхідність, у зв`язку із цим, перенесення дати відповідного етапу атестації. Така процедура передбачає подання прокурором або уповноваженою особою до комісії письмової заяви.

Проте, позивачем не надано будь-яких доказів щодо належного інформування кадрової комісії у встановлений Порядком №221 спосіб про перебування на стаціонарному лікуванні та неможливість у зв`язку із цим прибути на атестацію.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що доводи ОСОБА_1 про неврахування кадровою комісією поважності причин його неприбуття на атестацію є необґрунтованими.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р(ІІ)/2020 визначено, що одним зі складових елементів загального принципу юридичної визначеності є вимога (як принцип) передбачності приписів права. Європейський суд з прав людини виснував принцип передбачності юридичної норми, зазначивши: "Припис не може розглядатись як "право", якщо його не сформульовано з достатньою мірою чіткості, даючи громадянинові змогу регулювати свою поведінку: громадянин повинен мати змогу (отримавши при потребі відповідну пораду) передбачити - до тієї міри, що є допустимою за конкретних обставин, - наслідки, що їх може спричинити конкретна дія" (рішення Європейського суду з прав людини у справі "The Sunday Times v.The United Kingdom No.1").

Як зазначено у спеціальному Дослідженні Європейської Комісії "За демократію через право" (Венеційська Комісія) "Мірило правовладдя", "передбачність означає не лише те, що приписи акта права мають бути проголошеними ще до їх імплементації, а й що вони мають бути передбачними за своїми наслідками: їх має бути сформульовано з достатньою чіткістю та зрозумілістю, аби суб`єкти права мали змогу впорядкувати свою поведінку згідно з ними.

Правові норми Закону №113-ІХ, які передбачають умови звільнення прокурорів, свідчать про те, що прокурори були ознайомлені з процедурою атестації і настанням відповідних наслідків у випадку непроходження чи проходження атестації і мали змогу впорядковувати свою поведінку згідно з ними.

А отже, позивач фактично погодився із встановленими умовами та правилами щодо переведення на посаду в обласній прокуратурі та проведення атестації, та маючи відповідну фахову освіту і досвід професійної діяльності усвідомлював наслідки неуспішного проходження ним атестації та неявки для проходження відповідного етапу атестації, у тому числі наслідки у вигляді звільнення з посади прокурора з підстав, передбачених Законом №113-ІХ, відтак твердження позивача щодо незаконності процедури атестації та неправомочності кадрової комісії, яка її проводила, є помилковими.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19.05.2022 року по справі №160/6264/20.

Пунктом 19 розділу II Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону №1697-VІІ, за умови неподання у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію або у разі неуспішного проходження атестації.

Норми Закону є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер.

Процедура атестації була запроваджена пунктом 7 розділу II Закону №113-ІХ та є обов`язковою умовою призначення прокурора до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

Оскільки позивачем атестацію пройдено неуспішно, керівником Київської міської прокуратури від 17.09.2021 № 2536к прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської місцевої прокуратури №8 міста Києва та органів прокуратури з 17.09.2021.

Органи прокуратури відносяться до юридичних осіб публічного права.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Статтею 4 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ звільнення прокурорів за пунктом 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», здійснюється за умови настання однієї з підстав, передбачених підпунктами 1-4 пункту 19 розділу II Закону №113-ІХ.

Такої умови як прийняття уповноваженими органами чи особами рішень про ліквідацію чи реорганізацію органу прокуратури, скорочення кількості прокурорів вказаним пунктом, положеннями Закону не передбачено.

Юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у даному випадку є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.

Крім того, скорочення кількості прокурорів органів прокуратури передбачено статтею 14 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку із внесенням до неї змін Законом №113-ІХ.

У постановах Верховного Суду від 24.09.2021 у справах №280/4314/20 та 160/6596/20, від 29.09.2021 у справі №440/2682/20, від 06.10.2021 у справі №520/5064/2020, від 06.10.2021 у справі №480/5544/20, від 10.11.2021 у справі №160/6065/20 Верховним Судом сформовано висновки про застосування зазначених норм права у подібних правовідносинах.

Зокрема, Верховним Судом зазначається, що звільнення на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» прямо передбачене підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ і пов`язане, зокрема, з наявністю рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Крім того, у спірних правовідносинах позивач перебував у стані повної правової визначеності, коли, маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності, не міг не усвідомлювати юридичних наслідків непроходження одного з етапів атестації, із правилами якої він погодився, подавши заяву.

Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що правові підстави для визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення кадрової комісії та для визнання звільнення з посади позивача незаконним були відсутні.

Крім того, Верховний Суд звернув увагу на ту обставину, що положення Закону №113-ІХ на день їх виконання відповідачем і прийняття оскаржуваного наказу були (та є) чинними, у встановленому законом порядку не визнавалися неконституційними.

Так само були чинними і положення Порядку №221, а тому правові підстави для їх незастосування у спірних правовідносинах відсутні.

За таких умов, застосування пункту 6 розділу V Порядку проходження прокурорами атестації щодо визнання рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації достатньою підставою для видання наказу про звільнення прокурора саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є правомірним та не суперечить вимогам законодавства.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що Київською обласною прокуратурою правомірно зазначено підставу звільнення позивача відповідно до формулювання пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

Щодо поновлення позивача на посаді, суд виходить із наступного.

Рішення про початок заходів з реформування (реорганізації) органів прокуратури, зокрема Генеральної прокуратури України, прийнято Верховною Радою України шляхом прийняття Закону №113-ІХ.

Як зазначено в Пояснювальній записці до проекту Закону №113-ІХ, він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Згідно зі статтею 24 Конституції України, гарантовано рівність конституційних прав і свобод громадян. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками.

Рівність перед законом означає рівну для всіх громадян обов`язковість конкретного закону з усіма відмінностями у правах або обов`язках, привілеях чи обмеженнях, які у цьому законі встановлені. Відповідні державні органи і посадові особи повинні керуватися конкретним законом, а всі індивіди, на яких поширюється дія цього закону, є рівними щодо застосування його до них. Будь-які винятки можуть встановлюватись тільки законом, якщо конституція це допускає. Такі винятки повинні мати публічно-правовий характер і слугувати публічним інтересам, виступати гарантіями здійснення цими особами суспільно корисних і важливих державних функцій, професійної діяльності в інтересах всіх членів суспільства.

Закон №113-ІХ та Порядок визначають процедуру проходження атестації прокурорів, ставлять їх у рівні умови під час її проходження.

Відповідно до статті 147 Конституції України, статті 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VІІІ, органом конституційної юрисдикції, який вирішує питання про відповідність Конституції України законів України, є Конституційний Суд України.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до частини 2 статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.06.2007 року №2-рп/2007 зазначає, що необхідно відрізняти поняття «обмеження основоположних прав і свобод» від прийнятого у законотворчій практиці поняття «фіксація меж самої сутності прав і свобод» шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визначаючи таку практику допустимою, якщо додаткове унормування процесу ставить за мету не звузити обсяг прав і свобод, а уточнити зміст та регламентацію процедурних питань і окреслити загальні межі основоположних прав.

Так, міра втручання з боку держави у сферу приватного життя особи в аспекті професійної діяльності, у даному випадку, є повністю співставною із ступенем втручання держави з аналогічною метою у діяльність особи на посаді судді, що було визнано і законним, і конституційним згідно з висновком Конституційного Суду України від 20.01.2016 № 1-в/2016.

Таким чином, позивач у спірних правовідносинах знаходився у стані повної правової визначеності, оскільки маючи відповідну освіту та досвід професійної діяльності не міг не усвідомлювати юридичних наслідків не проходження атестації для переведення в обласну прокуратуру.

Відповідно до статті 7 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, ратифікованої Україною 18.10.2006 року, держава може встановлювати спеціальні вимоги (обмеження) до державних посадових осіб, критерії стосовно кандидатів і виборів на державні посади.

У пункті 6 Резолюції Парламентської Асамблеї Ради Європи від 25.12.2008 року №1165 (1998) вказано, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя.

У цьому контексті, посадові особи повинні усвідомлювати публічний характер своєї діяльності та миритися із певними обмеженнями чи втручанням в окремі права.

Крім того, статтею 1 Конвенцією Міжнародної Організації Праці №11 про дискримінацію в галузі права та занять 1958 року встановлено, що будь-яке розрізнення, недопущення або перевага відносно певної роботи, що ґрунтується на її специфічних вимогах, дискримінацією не вважається.

Також при вирішенні порушеного питання необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, який у своєму рішенні від 07.07.2004 року у справі №1-14/2004 зазначає, що конституційний принцип рівності не виключає можливості законодавця при регулюванні трудових відносин встановлювати певні відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій, у тому числі вводити особливі правила, що стосуються підстав і умов заміщення окремих посад, якщо цього потребує характер професійної діяльності.

Поновлення позивача, який неуспішно пройшов атестацію, на посаді в органах прокуратури, всупереч конституційному принципу рівності громадян, надасть йому привілеї перед прокурорами, які успішно пройшли атестацію.

Прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом (пункт 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Відповідно до пункту 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ передбачено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Положення статей 40 та 235 Кодексу законів про працю України застосуванню не підлягають, оскільки норми Закону №113-ІХ, є спеціальними, відтак мають застосовуватись імперативно, з урахуванням того, що прокурори можуть бути переведені на посаду в обласних прокуратурах, лише у разі успішного проходження ними атестації, передбаченої розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ.

Таким чином, захист прав позивача у спосіб (поновлення на посаді та в органах прокуратури) не відповідає вимогам Закону 113-ІХ, оскільки такі вимоги можуть бути реалізовані лише шляхом проходження ним відповідних етапів атестації.

За змістом частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, Офісу Генерального прокурора, Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території Харківської області повний текст рішення складено 15.07.2025 року.

Суддя Пасечнік О.В.