Справа № 160/12226/25
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
29.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач-1), ОСОБА_2 (далі - позивач-2), ОСОБА_3 (далі - позивач-3), ОСОБА_4 (далі - позивач-4), ОСОБА_5 (далі - позивач-5), ОСОБА_6 (далі - позивач-6) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій позивачі просять суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в перерахунку щорічної одноразової допомоги до Дня незалежності за 2024 рік ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 інвалідом Другої світової війни ІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії у порядку ст.ст. 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити у порядку ст.ст. 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ щорічну одноразову допомогу до Дня незалежності за 2024 рік ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у розмірі 18 888,00 грн кожному з урахуванням раніше сплачених сум;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у порядку ст.ст. 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ щорічну одноразову допомогу до Дня незалежності за 2024 рік на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у розмірі 18 888,00 грн кожному з урахуванням раніше сплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог, представником позивачів ОСОБА_7 зазначено, що позивачі є інвалідами Другої світової війни ІІ групи, ліквідаторами аварії на ЧАЕС 1 категорії, перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. 17.11.2024 представник позивачів звернувся з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з проханням нарахувати та виплатити позивачам щорічну одноразову допомогу до Дня незалежності за 2024 рік у розмірі 8 прожиткових мінімумів у 2024 році, що складає 18 888,00 грн кожному. 16.12.2024 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомив представника позивачів (окремим листами що кожного з позивачів), що у серпні 2024 року, разом із пенсією, кожному позивачу виплачена щорічна одноразова допомога до Дня незалежності за 2024 рік для ІІ групи у розмірі 2900 грн. Позивачі не згодні з розміром нарахованої та виплаченої щорічної одноразової допомоги до Дня незалежності за 2024 рік, у зв`язку з чим їх представник звернувся до адміністративного суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами з 20.05.2025 року.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
12.06.2025 від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позову та зазначає наступне. Розмір виплат щорічної одноразової грошової виплати у 2024 році визначено постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 №369, та для осіб з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи виплачується в розмірі 2900 грн. Вказана грошова допомога була перерахована позивачам.
07.07.2025 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду з метою повного та всебічного розгляду адміністративної справи продовжено строку розгляду справи на 30 днів.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачі є інвалідами Другої світової війни ІІ групи, ліквідаторами аварії на ЧАЕС 1 категорії, перебувають на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У серпні 2024 року, разом з пенсійним нарахуванням, кожному позивачу виплачено разову грошову допомогу до Дня Незалежності України у 2024 році у розмірі 2900,00 грн.
Позивачі, вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 24 серпня у меншому розмірі, ніж 8 прожиткових мінімумів у 2024 році, звернулися з відповідним запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Проте, листами від 16.12.2024 відповідач повідомив кожному позивачу, що пенсійним органом було виплачено разову грошову допомогу до Дня Незалежності України у 2024 році у розмірі 2900,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 №369.
Не погоджуючись із діями відповідача, представник позивачів звернувся до суду за захистом порушених прав та законних інтересів позивачів.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ).
Ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни (стаття 4 Закону № 3551-XII).
Пільги особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7 цього Закону), визначені статтею 13 Закону № 3551-XII, однією з яких є щорічна разова грошова виплата.
Законом України від 20.03.2023 № 2983-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» (далі - Закон № 2983-IX), який набрав чинності 15 квітня 2023 року, частину 5 статті 13 Закону № 3551-XII, попередня редакція якої була: «Щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України», викладено в новій редакції такого змісту: «Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Ця норма неконституційною не визнавалася та є чинною на момент розгляду цієї справи.
Також Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок та визначати розмір разової грошової виплати особам з інвалідністю внаслідок війни, яка здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з повноваженнями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.
Водночас, Кабінет Міністрів України може регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги на підставі наданого йому Верховною Радою України права, встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри таких соціальних виплат та допомоги.
У 2023 році на виконання вищенаведених змін, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Деякі питання соціального захисту ветеранів війни та жертв нацистських переслідувань» від 21.07.2023 №754 (далі - Постанова №754).
Постановою №754 відповідно до частини 7 статті 20 Бюджетного кодексу України, частини 5 статей 12-15, частини 1 статті 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», частини 3 статей 6-1-6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», затверджено Порядок здійснення у 2023 році разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».
Відповідно до пункту 1 частини 3 вказаного Порядку, особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; III групи - 2700 гривень.
У 2024 році на виконання вищенаведених змін, Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2024 році» від 02.04.2024 №369 (далі - Постанова №369).
Постановою №369 було встановлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24.08.2024 у таких розмірах, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: I групи - 3100 гривень; II групи - 2900 гривень; III групи - 2700 гривень.
За цих обставин суд доходить висновку, що відповідач, застосувавши правила частини 5 статті 13 Закону № 3551 в редакції Закону № 2983-IX, яка була чинною як на момент виникнення спірних правовідносин, так і є чинною на час вирішення цієї справи, неконституційною не визнавалася та виплативши позивачам як особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у 2024 році разову грошову виплату до Дня Незалежності України у розмірі, передбаченому пунктом 1 Порядку, затвердженого Постановою №369, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд наголошує, що чинне законодавство України не передбачає виплату особам з інвалідністю внаслідок війни разової грошової виплати до Дня Незалежності України в розмірі 8 прожиткових мінімумів у 2024 році, як стверджує позивач.
Водночас варто відзначити, що передбачена частиною 5 статті 13 Закону № 3551-XII разова грошова виплата не є основним грошовим забезпеченням, а є додатковою соціальною пільгою (виплатою), яка має разовий характер, є щорічною та поширюється на певне коло осіб.
Тобто зазначена разова грошова виплата не належить до складових конституційного права громадян на соціальний захист, визначених у пунктах 1 - 4 частини 1 статті 46 Конституції України, які не можуть бути скасовані законом, а тому Верховна Рада України як єдиний законодавчий орган влади в Україні, з огляду на існуючі фінансово-економічні можливості, у спосіб ухвалення законів може змінити умови та порядок виплати такої соціальної пільги за умови дотримання конституційних норм та принципів.
Суд зауважує, що Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах її власних повноважень внесла зміни до спеціального Закону № 3551-ХІІ, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правила частини 5 статті 12 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ як спеціального закону, який прийнятий в умовах запровадження в Україні воєнного стану з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат Державного бюджету України, забезпечення соціальної підтримки громадян з огляду на фінансові можливості держави.
«138. Загальновідомим є факт, що починаючи з 24 лютого 2022 року Україна перебуває у стані повномасштабної війни внаслідок збройної агресії російської федерації.
139. Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України; держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
140. Головну роль в обороні України відіграють Збройні Сили України та інші військові формування, які своєю мужньою боротьбою здійснюють ефективний захист Української держави та Українського народу.
141. В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройній агресії російської федерації проти України. Тому всебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, які беруть участь у захисті Батьківщини та в бойових діях, є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України.
142. Отже, в умовах війни пріоритетним є спрямування обмежених фінансових ресурсів держави на фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, які безпосередньо беруть участь у бойових діях (членів їхніх сімей), а відповідно, на захист суверенітету і територіальної цілісності України, а не на інші цілі, що може вплинути на збалансованість державного бюджету.
143. За таких обставин зменшення розміру одноразової грошової виплати, передбаченої частиною п`ятою статті 13 Закону № 3551-XII, викликане об`єктивними причинами, а саме: прагненням збалансувати державний бюджет з метою належного фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.
144. З урахуванням наведеного бракує підстав вважати, що держава не дотримала справедливого балансу між суспільними та індивідуальними інтересами в контексті обмеження праві позивача на мирне володіння своїм майном.
145. Водночас, встановлюючи, чи не змушений був позивач нести надмірний індивідуальний тягар внаслідок такого обмеження, Велика Палата Верховного Суду враховує, що грошова виплата, передбачена частиною п`ятої статті 13 Закону № 3551-XII, не є основним джерелом існування позивача, а є додатковою соціальною гарантією; позивач не довів, що зменшення розміру такої виплати поставило його під загрозу нестачі коштів для існування або що його умови життя погіршилися настільки, що він ризикував опинитися нижче встановленого прожиткового рівня. Отже, позивач не змушений був нести надмірний індивідуальний тягар і втручання у його право на мирне володіння майном не порушило суті його соціальних прав.»
З огляду на вищенаведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, втручання держави у право позивачів на мирне володіння своїм майном шляхом визначення Кабінетом Міністрів України у 2024 році щорічної разової грошової виплати у меншому розмірі, ніж раніше, відповідає критерію законності.
Суд також зауважує, що грошова виплата, передбачена частиною 5 статті 13 Закону №3551-XII, не є основним джерелом існування позивача, відтак останній не поніс надмірного індивідуального тягаря, а отже суть його соціальних прав не була порушена.
Підсумовуючи викладене, з урахуванням аналізу наведених приписів чинного законодавства та висновків Великої Палати Верховного Суду, які є обов`язковими до врахування судами під час вирішення спірних правовідносин, суд доходить висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати позивачам щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України за 2024 рік у розмірі 2900,00 грн, відповідно до положень Постанови №369 є правомірними, а доводи позовної заяви є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст.2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець