Справа № 420/7653/25
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7653/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Лебедь В.Є.,

представника позивача: Іноземцева О.В.,

представника відповідача: Гарбадук Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні Покриття та Технології» (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-А; ) до Головного управління ДПС у Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.01.2025 року №800/15-32-07-01-19, №801/15-32-07-01-19, №802/15-32-07-01-19, №803/15-32-07-01-19, №805/15-32-07-01-19,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні Покриття та Технології» (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-А; ) до Головного управління ДПС у Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.01.2025 року №800/15-32-07-01-19, №801/15-32-07-01-19, №802/15-32-07-01-19, №803/15-32-07-01-19, №805/15-32-07-01-19.

Ухвалою від 20.03.2025 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.04.2025 року.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 17.06.2025 року з подальшим призначенням розгляду справи на 15.07.2-25 року.

У судове засідання 15.07.2025 року з`явились учасники справи. Судом було з`ясовано всі обставини у справі, заслухано пояснення сторін, долучено докази тощо, проте, враховуючи численні повітряні тривоги 15.07.2025 року, з метою економії процесуального часу та безпеки учасників справи, судом запропоновано продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження. Представники позивача та відповідача проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечували.

В обґрунтування вимог позову та у додаткових поясненнях позивач вказує, що за результатом проведення планової документальної перевірки податковим органом встановлені порушення норм податкового законодавства з питання обліку податку на прибуток, податку на додану вартість та подання обов`язкової документації, за результатом чого прийнято податкові повідомлення-рішення, які є предметом даного спору. Позивач не погоджується зі спірними рішеннями з наступних підстав:

по-перше, податковим органом було невірно визначено джерело визначення витрат звітного періоду. Під час перевірки контролюючий орган дійшов висновку про те, що у склад витрат включено витрати на послуги з перевезення, однак таких послуг позивач не отримував. Витрати ж зумовлені нарахуванням амортизаційних відрахувань з обладнання;

по-друге, податковим органом зроблено хибний висновок, що невикористання придбаного цементу в межах гарантованого строку використання є підставою для його списання та виключення сум ПДВ, сплачених при його купівлі, з сум податкового кредиту. Під час проведення перевірки товариства співробітникам податкового органу було надано всю первинну облікову документацію, яка підтверджує факт придбання зазначених будівельних матеріалів та факт того, що вони обліковуються у виробничих залишках товариства. При цьому втрата якості не означає, що вказані будівельні матеріали не можуть бути використані у господарській діяльності товариства;

по-третє, придбаний цемент фактично було використано у господарській діяльності при виконанні робіт на користь третіх осіб;

по-четверте, при оформленні результатів перевірки співробітниками податкового органу не було зазначено та надано перелік тих основних засобів, по яким нібито платником податків (Позивачем) не було надано форми 20-ОПП до податкового органу.

02.04.2025 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, а також додаткові пояснення. Ґрунтуючись на висновках Акту перевірки, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи, що:

по-перше, відсутній зв`язок понесених витрат у вигляді нарахованої суми амортизаційних нарахувань із веденням господарської діяльності ТОВ «Бетонні покриття та технології» та отриманням доходу 01.07.2021 по 31.12.2021, що є обов`язковою умовою для визнання витрат відповідно до П(С)БО 16 «Витрати»;

по-друге, залишки цементу, які рахуються по бухгалтерському обліку терміном більш ніж термін придатний для використання вказаного товару, є ТМЦ, які не використані у господарській діяльності товариства. На переконання податкового органу, оскільки після закінчення строку придатності ТМЦ їх не було списано, то і первинної купівлі здійснено не було, з огляду на що податковий кредит, віднесений за даними операціями, нараховано безпідставно;

по-третє, ТОВ «Бетонні покриття та технології» використовував у господарській діяльності власні основні фонди, всього на обліку 90 об`єктів. Згідно наявної інформації ІС Податковий блок по наданій підприємством до контролюючого органу 20 ОПП надана інформація не в повному обсязі, відображено лише 12 об`єктів.

У сукупності викладені вище доводи свідчать про нереальність проведених операцій, а тому пов`язані із ними витрати, включені до зменшення об`єкта оподаткування з податку на прибуток, та суми податкового кредиту з податку на додану вартість не мають належного фактичного підґрунтя. Це і слугувало підставою для винесення спірних рішень.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність даної позовної заяви Одеському окружному адміністративному суду.

Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетонні покриття та технології" (ТОВ "Бетонні покриття та технології") є суб`єктом господарювання, основним видом діяльності якого є КВЕД 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів, н.в.і.у. (основний).

На підставі направлень від 25.10.2024 р. № 21624/15-32-07-01-12, № 21625/15-32-07-01-12, № 21626/15-32-07-01-12, № 21627/15-32-07-01-12, № 21628/15-32-07-01-12, №21629/15-32-07-01-12, виданих Головним управлінням ДПС в Одеській області головними державними інспекторами податкового органу відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1. ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 77.1, 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні покриття та технології» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2021 р. по 30.06.2024 р., відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС в Одеській області було складено Акт № 52039/15-32-07-01-14 від 27.11.2024 р., який було отримано товариством поштою 05.12.2024 р.

Згідно Розділу IV «Висновок» Акту податковим органом були встановлені наступні порушення:

1. п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), п. 7, 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (із змінами та доповненнями) встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток всього на суму 2 151 187 гри в т. ч.: III квартал 2021 року на суму 2 151 187 грн.

2. п. 44.1, ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755- VI із змінами та доповненнями, шо призвело до заниження податку на додану вартість на тягальну суму 368 089 грн в т. ч.:

за квітень 2023 року в сумі 220 107 грн.,

за травень 2023 року на суму 35586 грн.,

за червень 2023 року на суму 112396 грн.

3. п. 44.1. п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями не забезпечено зберігання відповідних документів.

4. п. п. 16.13 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями, ч. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (з наступними змінами), зареєстрованого Міністерством юстиції України 29 грудня 2011р. за № 1562/20300 встановлено та ненадання по 78 об`єктах до контролюючого органу інформації - повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою 20 ОПП.

5. ст. 51, п. 176.2 ст. 176 з урахуванням ст. 52 та п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями. Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» із змінами та доповненнями податкові розрахунки надавалися з помилками щодо нарахованого (виплаченого) доходу фізичним особам та з помилками щодо нарахованого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб, не у повному обсязі вказані доходи за ознакою « 157» у періоді: 4 квартал 2021 року, 2, 4 кварталах 2022 року. 2 ,3, 4 кварталах 2023 року та 1, 2 кварталах 2024 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бетонні покриття та технології» подало до Відповідача письмові заперечення на Акт. Ці заперечення були розглянуті та за наслідками цього розгляду Позивачу було надіслано відповідний лист за вих. № 144/КПР/15-32-07-01-06 від 03.01.2025 р. «Про розгляд заперечень».

Після проведення розгляду заперечень ТОВ «БПТ» вказані висновки Акту були скориговані та викладені в наступній редакції:

1. п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст.135 Податкового кодексу України №2755-VІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), п. 7,11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати», затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (із змінами та доповненнями) встановлено завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток всього на суму 2 151 187 грн. в т. ч.: III квартал 2021 року на суму 2 151 187 грн.

2. п. 44.1, ст. 44, п. 198.5 ст. 198, Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 368 089 грн в т. ч.:

за квітень 2023 року в сумі 220 107 грн.,

за травень 2023 року на суму 35586 грн.,

за червень 2023 року на суму 112396 грн.

3. п.п. 201.10 ст. 201, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

4. п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями не забезпечено зберігання відповідних документів.

5. п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями, ч. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (з наступними змінами), зареєстрованого Міністерством юстиції України 29 грудня 2011р. за №1562/20300 встановлено та ненадання по 78 об`єктах до контролюючого органу інформації-повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою 20-ОПП.

6. ст. 51, п. 176.2 ст. 176 з урахуванням ст. 52 та п. 69.2 ст. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями, Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» із змінами та доповненнями податкові розрахунки надавалися з помилками щодо нарахованого (виплаченого) доходу фізичним особам та з помилками щодо нарахованого (сплаченого) податку на доходи фізичних осіб, не у повному обсязі вказані доходи за ознакою « 157» у періоді: 4 квартал 2021 року, 2, 4 кварталах 2022 року, 2, 3, 4 кварталах 2023 року та 1, 2 кварталах 2024 року.

07.01.2025 року Відповідачем на підставі Акту було винесено податкове повідомлення-рішення № 767/15-32-24-06-20 (Податок на доходи фізичних осіб 11010100), відповідно до якого були застосовані штрафні (фінансові) санкції на суму 1020 грн.

08.01.2025 року Відповідачем на підставі Акту було винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

№ 800/15-32-07-01-19 (Податок на прибуток), відповідно до якого було зменшене від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 2 151 187 грн.;

№ 801/15-32-07-01-19 (Адміністративні штрафи та інші санкції), відповідно до якого було застосовано штраф на суму 1020 грн.;

№ 802/15-32-07-01-19 (Адміністративні штрафи та інші санкції), відповідно до якого було застосовано штраф на суму 79560 грн.;

№ 803/15-32-07-01-19 (Податок на додану вартість 14060100), відповідно до якого було збільшено суму грошового зобов`язання на суму 404 898 грн., в тому числі за основним платежем 368 089 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 36 809 грн.;

№ 805/15-32-07-01-19 (Податок на додану вартість 14060100), відповідно до якого було застосовано штраф на суму 3400 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення, були отримані Позивачем 01.03.2025 р. поштою (номер відправлення № 873).

Не погоджуючись із оспорюваними податковими повідомленнями-рішеннями від 08.01.2025 року, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог п.п.14.1.36. п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпункт 20.1.43 п.20.1 ст.20 ПК України передбачає обов`язок проводити перевірку правильності ведення бухгалтерського обліку відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності»,

У відповідності до п.36.1 ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Кодексу, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Згідно з п.135.1 ст.135 Кодексу, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Таким чином, платник податку при формуванні остаточного розміру об`єкта оподаткування має здійснити розрахунок сум виробничих витрат, на яку прибуток зменшується.

Згідно вимог ст. 44 Податкового кодексу визначено:

- п.44.1 - для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

- п.44.3 - платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів та інформації, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством строків.

Згідно з п. 83.1 ст. 83 ПК України, для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені Податковим кодексом України (п.п. 83.1.1); податкова інформація (п.п. 83.1.2); експертні висновки (п.п. 83.1.3); судові рішення (п.п. 83.1.4); інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені Податковим кодексом України або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи (п.п. 83.1.6).

Відповідно статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІV із змінами та доповненнями встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 2 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон N 996-XIV), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.

Частиною 2 ст. 3 Закону N 996-XIV, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно ст. 1 Закону N 996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Вимогами ч.1 ст. 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ч.2 ст.9 Закону N 996-XIV, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до норм Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248 (зі змінами), щодо визнання витрат встановлено:

- п.5 - витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

- п.6 - витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

- п.7 - витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

- п.20 - до інших операційних витрат включаються: витрати на дослідження та розробки відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи"; собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією; сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів; втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства); втрати від знецінення запасів; нестачі й втрати від псування цінностей; визнані штрафи, пеня, неустойка; витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення; інші витрати операційної діяльності.

Згідно з п.2.4, п.2.6 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну та фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам. Такі документи повинні бути передані головному бухгалтеру підприємства, установи для прийняття рішення.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 Положення № 88 забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

В свою чергу, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового обліку настають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), здійснюваних для провадження власної господарської діяльності платника податку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та які відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, та мають підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - властивостей придбаних товарів (послуг), умов перевезення, зберігання тощо.

З метою дослідження фактичного виконання господарських операцій необхідно аналізувати умови договорів позивача з контрагентами, а також досліджувати всі первинні бухгалтерські документи з урахуванням специфіки предмету та умов укладених правочинів.

Суд для всебічного та повного розгляду даної справи вважає за необхідне здійснити окремо розгляд питання щодо донарахування сум податку на прибуток, окремо порушення з обліку податкового кредиту по податку на додану вартість та окремо питання щодо надання інформації по основним засобам.

З приводу нарахування сум податку на прибуток (податкові повідомлення-рішення №800/15-32-07-01-19 та № 801/15-32-07-01-19 від 08.01.2025 р.) суд наголошує на такому.

Згідно Акту перевірки (сторінки 10-19 Акту) податковим органом встановлено заниження податкового зобов`язання на загальну суму 2 151 187 грн, у т. ч. за рахунок завищення витрат в сумі 2 151 187 грн.

Перевіряючі зазначили, що відбулося заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначеного у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку за рахунок відображення в складі витрат бухгалтерського рахунку 94 «Інші операційні витрати» субрахунок 949 «Інші витрати операційної діяльності» послуг по перевезенню дорожньої техніки за адресою: Одеса Вінниця Турбів Гайсин Балта Велика Михайлівка у ІІІ кварталі 2021 року.

Все це визначено у останньому абзаці на аркуші 10 Акту перевірки.

Оскільки на вказані послуги первинна документація надана не була, податковий орган дійшов висновку про нереальність господарських операцій.

Втім, суд не може погодитись із таким висновком з огляду на таке.

По-перше, податковий орган не визначив у Акті перевірки, із чим саме пов`язаний його висновок стосовно того, що такі витрати були пов`язані із послугами по перевезенню дорожньої техніки за адресою: Одеса Вінниця Турбів Гайсин Балта Велика Михайлівка. Сам Акт перевірки після твердження на сторінці 10 Акту не містить інших міркувань щодо встановлених податковим органом обставин.

По-друге, у запереченнях на Акт перевірки позивачем було вказано на реальне походження витрат у сумі 2 151 187 грн. за ІІІ квартал 2021 року. У відповіді на заперечення Головне управління вказало, що дійсно, заявлені витрати є амортизаційними витратами, однак техніка, щодо якої така амортизація була здійснена , у ІІІ та ІV кварталі підприємством не використовувалась, огляду на що відсутній зв`язок понесених витрат у вигляді нарахованої суми амортизаційних нарахувань із веденням господарської діяльності ТОВ «Бетонні покриття та технології» та отриманням доходу 01.07.2021 по 31.12.2021, що є обов`язковою умовою для визнання витрат відповідно до П(С)БО 16 «Витрати».

Однак, суд критично ставиться до такого висновку, адже акт перевірки не містить відповідних даних, на підставі яких можливо було б настільки кардинально змінити позицію щодо підстави нарахування податку на прибуток.

Акт перевірки чітко визначає, що підставою для корегування фінансового результату через виключення витрат є послуги по перевезенню дорожньої техніки за адресою: Одеса Вінниця Турбів Гайсин Балта Велика Михайлівка у ІІІ кварталі 2021 року.

Зі свого ж боку, позивач вказав, що товариство з обмеженою відповідальністю "Бетонні покриття та технології" щомісячно нараховує амортизацію основних засобів, одним із методів, передбачених пунктами 26 та 27 ПБО 7.

Основні засоби матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Амортизація систематичний розподіл вартості, яка амортизується, необоротних активів протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Амортизаційні відрахування по основним засобам (Бетоноукладач SP 124 фірми Wirtgen, машина по догляду за бетоном ТСМ-1800 Wirtgen, Машина поливомийна МДКЗ-12-02 з щіточним обладнанням на шасі, нарізчик швів CEDIMA CF 6020), що не використовувались у періоді з 01.07.21 по 31.12.21 р.р. для виконання робіт в сумі 2 451 187 грн. були віднесені до складу «Інших витрат» операційної діяльності та відображенні у бухгалтерському обліку проводкою Дт 949 Кт 234.

При цьому, до суду надано розрахунки відрахувань по вказаних об`єктам за період липень-грудень 2021 року.

Cтаттею 138 ПК України визначаються різниці, які виникають при нарахуванні амортизації основних засобів.

У пункті 138.1 статті 138 ПК України встановлено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується, зокрема, на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується, зокрема: на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

У пункті 138.3. статті 138 ПК України визначено порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування.

Так, згідно з підпунктом 138.3.1 пункту 138.3 статті 138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім «виробничого» методу.

Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.

Відповідно до підпункту 138.3.2 пункту 138.3 статті 138 ПК України не підлягають амортизації та проводяться за рахунок відповідних джерел: вартість гудвілу; витрати на придбання/самостійне виготовлення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів; на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів, невиробничих нематеріальних активів.

Термін «невиробничі основні засоби», «невиробничі нематеріальні активи» означають відповідно основні засоби, нематеріальні активи, не призначені для використання в господарській діяльності платника податку.

У підпункті 14.1.138 пункту 14.1 статті ПК України основні засоби визначено як матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 6000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 6000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про основні засоби визначені в Національному положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92 (П(с)БО 7), згідно з яким до основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Відповідно до пункту 6 П(с)БО 7 об`єкт основних засобів визнається активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди від його використання та вартість його може бути достовірно визначена.

Згідно з пунктом 14 П(с)БО 7 первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта. Залишкова вартість основних засобів зменшується у зв`язку з частковою ліквідацією об`єкта основних засобів.

У пункті 23 П(с)БО 7 визначено, що нарахування амортизації здійснюється протягом строку корисного використання (експлуатації) об`єкта, який встановлюється підприємством (у розпорядчому акті) при визнанні цього об`єкта активом (при зарахуванні на баланс), і призупиняється на період його реконструкції, модернізації, добудови, дообладнання та консервації.

Відповідно до пункту 29 П(с)БО 7 нарахування амортизації проводиться щомісячно. Нарахування амортизації починається з місяця, наступного за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання. Нарахування амортизації припиняється, починаючи з місяця, наступного за місяцем вибуття об`єкта основних засобів, переведення його на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію.

Слід звернути увагу, що здійснення амортизаційних відрахувань документально підтверджено наданими позивачем актами.

Належного встановлення контролюючим органом обставин того, що основні засоби Бетоноукладач SP 124 фірми Wirtgen, машина по догляду за бетоном ТСМ-1800 Wirtgen, Машина поливомийна МДКЗ-12-02 з щіточним обладнанням на шасі, нарізчик швів CEDIMA CF 6020 у періоді з 01.07.21 по 31.12.21 р.р. вибували, переводились на реконструкцію, модернізацію, добудову, дообладнання, консервацію, під час перевірки здійснено не було.

Першочергово, висновок щодо непідтвердження сум витрат був хибним через те, що в його основу було покладено неіснуючі господарські відносини. Подальший же висновок податкового органу щодо відсутності підстав для нарахування амортизаційних відрахувань складений суть на припущенні, що спростовується фактом надання послуг позивачем на користь третіх осіб та пунктом 29 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби".

З урахуванням цього суд вважає недоведеним факт безпідставного включення до витрат амортизаційних відрахувань по основним засобам (Бетоноукладач SP 124 фірми Wirtgen, машина по догляду за бетоном ТСМ-1800 Wirtgen, Машина поливомийна МДКЗ-12-02 з щіточним обладнанням на шасі, нарізчик швів CEDIMA CF 6020) в сумі 2 451 187 грн., з огляду на що податкове повідомлення-рішення №800/15-32-07-01-19 є протиправним та підлягає скасуванню.

Як наслідок встановлених обставин, протиправним є і рішення № 801/15-32-07-01-19 від 08.01.2025 р. щодо порушення п. 44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, а саме не забезпечено зберігання відповідних документів, адже господарських відносин, що б стосувались послуг по перевезенню дорожньої техніки за адресою: Одеса Вінниця Турбів Гайсин Балта Велика Михайлівка у ІІІ кварталі 2021 року, - і не було. При цьому, первинна документація щодо здійснення амортизаційних відрахувань наявна.

У контексті позовних вимог стосовно рішення щодо безпідставного нарахування сум податкового кредиту (податкові повідомлення-рішення № 803/15-32-07-01-19 та № 805/15-32-07-01-19 від 08.01.2025 року) суд зазначає наступне.

У березні квітні 2023 року товариство придбавало цемент ПЦ І 500 Р-Н навал у ТОВ «Експорт Буд» у загальній кількості 592,1 т. на балансову вартість 1 840 444 грн.

Згідно даних перевірки за квітень 2023 року було включено до складу податкового кредиту 368 089 грн.

Під час проведення перевірки податковим органом встановлено, що гарантований термін зберігання (якщо всіх вимог до зберігання та транспортування дотримано) згідно з Держстандартом 10178-85 розподілено на цілі використання цементу:

Швидкотвердіючий насипний - період безпечного зберігання -45 діб;

Цемент загальноексплуатаційний - 60 діб.

У заводських цехах виробники здійснюють нагрівання портландцементної клінкерної маси до температури 1000 градусів за Цельсієм. При цьому будматеріал декарбонізується (розщеплюється на складові). Наступні трансформації остаточно виводять із цементу СО2, а тривале зберігання викликає зворотній процес.

Відповідно наданим первинним документам до перевірки ТОВ «Бетонні покриття та технології» використовує у своїй діяльності швидкотвердіючий цемент. Сертифікат виробника до перевірки не надано, відповідно встановити дату виготовлення придбаної партії цементу не має можливості. При цьому, відповідно даним бухгалтерського обліку та первинних документів на придбання, залишок цементу в кількості 592,1 т. балансової вартістю 1 840 444 грн було придбано в березні-квітні 2023 року. Таким чином, загальний період зберігання, згідно даним бухгалтерського обліку склав 1 (один) рік 5 місяців.

Як наслідок цього, за відсутності факту списання цементу, гарантійний термін використання якого сплив, податковий орган дійшов висновку, що його придбання не було здійснено, з огляду на що вважає включення до податкового кредиту сум за придбання такого товару необґрунтованим.

Позивач, у свою чергу, стверджує, що під час проведення перевірки товариства співробітникам податкового органу було надано всю первинну облікову документацію, яка підтверджує факт придбання зазначених будівельних матеріалів та факт того, що вони обліковуються у виробничих залишках товариства. При цьому зроблене у Акті посилання на нібито втрату якості зазначеними будівельними матеріалами та їх невідповідність цільовому призначенню не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджене будь-якими документами щодо того, що вказані будівельні матеріали не можуть бути використані у господарській діяльності товариства.

Суд з приводу вказаного зазначає про таке.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки.

Вимогами ст. 198 ПКУ встановлено:

- п.198.1 - до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

- п.198.2 - датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з рахунку платника податку в банку / небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника; дата отримання платником податку товарів/послуг.

- п.198.3 - податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи).

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/ послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/ послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу. Податкові накладні, отримані з ЄРПН, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), визначено статтею 200 Кодексу.

Відповідно до п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Булвес проти Болгарії» від 22.01.2009 р. суд вважає, що загальні інтереси спільноти полягають у підтриманні фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ разом із її сукупністю нормам щодо нарахування ПДВ до сплати, податкових пільг, податкового кредиту та відшкодування ПИВ. Основними елементами підтримання такої стабільності слід визнати повне і своєчасне виконання усіма платниками ПДВ своїх зобов`язань щодо декларування та сплати ПДВ та, в кінцевому результаті, запобігання будь-яких видів шахрайських зловживань у вказаній системі. Щодо цього Суд визнав, що необхідно покладати край спробам зловживання у сфері оподаткування і що з метою попередження таких зловживань може бути розумним передбачати у національному законодавстві вимоги особливої обачливості для платників ПДВ.

Суд відзначив, що необхідно оцінити, чи заходи, вжиті зі сторони держави з метою підтримання фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ і викорінення шахрайських зловживань в даній системі, були співрозмірними праву компанії-заявника на мирне користування своєю власністю.

В п. 38 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав» проти України» від 09.01.2007 р. Суд нагадав, що держави мають широкі межі самостійної оцінки у визначенні того, у чому полягає публічний інтерес, оскільки національний законодавчий орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними, і їх застосування підлягає перегляду органами Конвенції. На думку Суду, коли державні органи володіють будь- якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

Суд звертає увагу, що для визначення того, чи була господарська операція реальною і чи дійсно було проведено придбання товару, необхідно дослідити первинну документацію саме щодо придбання в першу чергу. Натомість, податковим органом не було встановлено жодних недоліків первинної документації щодо придбання цементу.

Висновок щодо нереальності господарської операції податковий орган зробив опосередковано, формуючи висновки щодо такої нереальності у зворотньому порядку від можливих наслідків.

Однак, документально підтверджується саме факт того, що у підприємницькій діяльності Товариство здійснює використання цементу поза межами гарантійого строку використання, однак міркування у ланцюгу: «мало б бути списано з бухгалтерського обліку» - «якщо не було списано, то не було придбано» - це припущення, яке не лише не підтверджується жодними документами, а й спростовано позивачем такими аргументами.

По-перше, сторонами не заперечується реального придбання у березні квітні 2023 року цементу ПЦ І 500 Р-Н навал у ТОВ «Експорт Буд» у загальній кількості 592,1 т. на балансову вартість 1 840 444 грн.

По-друге, згідно звіту про виробництво за вересень 2024 року придбаний позивачем у ТОВ «Експорт Буд» цемент ПЦ І 500 Р-Н навал продовжував використовуватися у виробництві Позивачем навіть після зазначених Відповідачем у акті перевірки гарантійних строків використання цього товару. Під час проведення перевірки вказаний документ особам, які проводили перевірку не надавався, оскільки не входив в період, який охоплювала ця перевірка.

З урахуванням цього суд вважає доведеним факт того, що цемент ПЦ І 500 Р-Н навал у загальній кількості 592,1 т. на балансову вартість 1 840 444 грн. був фактично придбаний і використовувався у виробничій діяльності, а тому включення суми ПДВ за цією поставкою у сумі 368 089 грн. до податкового кредиту є правомірним та обґрунтованим, у зв`язку із чим рішення № 803/15-32-07-01-19 підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 805/15-32-07-01-19, яким встановлено порушення п.п. 201.10 ст. 201, п.п. 69.1 п. 69 підрозділу 10 та пункту 89 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, а саме порушено граничні терміни реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, суд зазначає, що вказане рішення є похідним від висновку про відсутність підстав включати суми ПДВ до податкового кредиту і також підлягає скасуванню. Судом сформовано висновок, що позивачем правомірно включені відповідні суми до податкового кредиту, а тому і підстав для коригування сум у податковій накладній немає.

Стосовно рішення №802/15-32-07-01-19 від 08.01.2025 р., яким встановлено порушення п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ із змінами та доповненнями, ч. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (з наступними змінами), зареєстрованого Міністерством юстиції України 29 грудня 2011р. за №1562/20300, а саме встановлено ненадання по 78 об`єктах до контролюючого органу інформації-повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які проводиться діяльність, за формою 20-ОПП, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 Розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 р. № 727 (далі - Порядок № 727) факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 14.01.2020 р.№ 811/4066/14: «висновки про нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів мають підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не можуть ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише порушеннями контрагентами постачальника вимог законодавства при веденні фінансово- господарської діяльності».

абзацом 2 п. 4 Розділу 3 Порядку № 727, передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Податковий орган не дотримався вимог законодавства щодо належного обґрунтування встановленого порушення, адже не було наведено, про які саме об`єкти було повідомлено ДПС, а про які не було.

Більше того, позивачем надано документальне підтвердження того, що станом на 19.03.2025 року надано інформацію про 58 об`єктів, станом на момент проведення перевірки дійсно було повідомлено про 12 об`єктів, однак інформація про те, що саме являють собою 78 об`єктів податковою не визначено, як і не визначено того, коли вказані об`єкти було прийнято до роботи.

Згідно п.8.4. Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого

Наказ Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 22.04.2014 № 462) повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.

Податковим органом не було визначено у Акті перевірки, коли саме та який об`єкт було зареєстровано, створено чи відкрито і чи дійсно було пропущено строк на надання відповідного повідомлення.

З урахуванням вказаного суд не може вважати податкове повідомлення-рішення №802/15-32-07-01-19 від 08.01.2025 року обґрунтованим, адже покладені в його основу висновки не містять належного обґрунтування у контексті моменту реєстрації об`єкта та його найменування, що унеможливлює перевірку дотримання вимог п.8.4. Порядку обліку платників податків і зборів та п. п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України.

Аналізуючи усі викладені вище доводи сторін та міркування суду, суд вважає недоведеним факт нереальності господарських операцій та відсутності документального підтвердження операцій, про що податковий орган зробив висновок за результатом проведення документальної планової перевірки.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі полягає, насамперед, у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставини справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення. Принцип офіційності, зокрема, виявляється у тому, що суд визначає обставини, які необхідно встановити для вирішення спору; з`ясовує якими доказами сторони можуть обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо цих обставин; а у разі необхідності суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, доповнити чи пояснити певні обставини, а також надати суду додаткові докази. При цьому суд може вживати заходи щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта статті 9 КАС України).

Суд вважає, що у даній справі позивачем наведено документальне підтвердження проведення господарських операцій, тоді як податковим органом під час проведення перевірки не викладено належного обґрунтування припущень щодо наявності порушень податкового законодавства, які у результаті були спростовані платником податку.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1. ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року, справа Руїз Торіха проти Іспанії (серія А, №303А), Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні Покриття та Технології» підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 30280 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, наявні підстави стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні Покриття та Технології» () судові витрати у розмірі 30280,00 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні Покриття та Технології» (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-А; ) до Головного управління ДПС у Одеській області (місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08.01.2025 року №800/15-32-07-01-19, №801/15-32-07-01-19, №802/15-32-07-01-19, №803/15-32-07-01-19, №805/15-32-07-01-19 - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати видане ГУ ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65015) податкове повідомлення-рішення від 08.01.2025 р. № 800/15-32-07-01-19.

Визнати протиправним та скасувати видане ГУ ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65015) податкове повідомлення-рішення від 08.01.2025 р. № 801/15-32-07-01-19.

Визнати протиправним та скасувати видане ГУ ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65015) податкове повідомлення-рішення від 08.01.2025 р. № 802/15-32-07-01-19.

Визнати протиправним та скасувати видане ГУ ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65015) податкове повідомлення-рішення від 08.01.2025 р. № 803/15-32-07-01-19.

Визнати протиправним та скасувати видане ГУ ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код юридичної особи 44069166, місцезнаходження: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65015) податкове повідомлення-рішення від 08.01.2025 р. № 805/15-32-07-01-19.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бетонні Покриття та Технології» () судові витрати у розмірі 30280,00 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Повний текст складено та підписано суддею 16.07.2025 року.

Суддя О.М. Тарасишина