Справа № 520/4427/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 р. № 520/4427/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 в повному розмірі додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за період з 01.10.2024 по 13.12.2024, в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному розмірі додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 та наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за період - з 01.10.2024 по 13.12.2024 в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 місячного грошового забезпечення в повному розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за жовтень, листопад 2024 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 місячне грошове забезпечення в повному розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за жовтень, листопад 2024 року включно;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування, щомісячного грошового забезпечення, всіх одноразових виплати ОСОБА_1 з 11.03.2022 по 20.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, при перерахунку грошового забезпечення із розрахунку основних видів грошового забезпечення визначеного шляхом множення, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: з 01.01.2022, з 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018 до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103) та додаткових видів грошового забезпечення, згідно з розпорядженнями МОУ, №248/269 від 18.01.22, №3164/з від 25.02.22, №2683/з від 01.02.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити, щомісячне грошове забезпечення, всі одноразові виплати ОСОБА_1 з 11.03.2022 по 20.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, при перерахунку грошового забезпечення із розрахунку основних видів грошового забезпечення визначеного шляхом множення, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: з 01.01.2022, з 01.01.2023 на відповідний тарифний коефіцієнт, у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018 до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103) та додаткових видів грошового забезпечення, згідно з розпорядженнями МОУ №248/269 від 18.01.2022, №3164/з від 25.02.2022, №2683/з від 01.02.2023 та видати відповідні фінансові документи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати йому щомісячного грошового забезпечення в період з 11.03.2022 по 20.05.2023, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 та з 01.01.2023 відповідно. Також, позивач зазначив, що йому протиправно не було нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 100000,00 грн за період з 01.10.2024 по 13.12.2024 пропорційно часу лікування та не нараховане й невиплачене місячне грошове забезпечення в повному розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за жовтень, листопад 2024 року включно. Позивач вважає свої права порушеними, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 03.03.2025 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано у відповідача дані щодо нарахування та виплати позивачу 100 000 грн за спірний період; дані щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення позивача за жовтень - листопад 2024.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Позивачу копія ухвали про відкриття провадження у справі доставлена на електронну адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що позивач знаходився на лікуванні на території України з 27.09.2023 по 07.05.2024, за кордоном з 08.05.2024 по 13.11.2024 та продовжив на території України з 14.11.2024 по 02.12.2024. Відповідач зазначив, що 27.09.2024 сплив граничний 12-ти місячний строк безперервного перебування позивача в закладах охорони здоров`я, у відповідності до абзацу 4 пункту 15 розділу І наведеного Порядку № 260, а тому Військова частина НОМЕР_1 правомірно не нараховувала та не сплачувала позивачу додаткову грошову винагороду за листопад - грудень 2024 року. Також, відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця № 579, позивачу було виплачено додаткову винагороду в сумі 100 тис. гривень за жовтень 2024 року, що також підтверджується наданою позивачем випискою про надходження по картці АТ КБ «Приватбанк». Також, відповідач зазначив про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу за період з 11.03.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму на відповідний календарний рік. Просить відмовити в задоволенні позову.

Також, 30.06.2025 відповідачем були подані додаткові пояснення, згідно яких відповідач надав до суду інформацію щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.10.2024 по 13.12.2024, зазначивши, що відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Як вбачається з медичної документації, позивач знаходився на лікуванні на території України з 27.09.2023 по 07.05.2024, за кордоном з 08.05.2024 по 13.11.2024 та продовжив лікування на території України з 14.11.2024 по 02.12.2024. Зазначений у позові позивачем період нібито лікування з 02.12.2024 по 13.12.2024 не підтверджується жодним медичним документом. Граничний 12-ти місячний строк безперервного перебування позивача в закладах охорони здоров`я із збереженням грошового забезпечення обчислюється з 27.09.2023 по 27.09.2024 та фактично військова частина НОМЕР_1 грошове забезпечення за цей строк виплатила, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 № 579 та наданою позивачем випискою про надходження по картці АТКБ «Приватбанк». Подальша виплата грошового забезпечення позивачу після 27.09.2024 суперечить вимогам абзацу першого пункту 11 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзацу 4 пункту 15 розділу І Порядку № 260, а тому ненарахування та невиплата Військовою частиною НОМЕР_1 грошового забезпечення позивачу понад встановлений максимальний 12-ти місячний строк безперервного перебування на лікуванні, тобто з 27.09.2024 по 02.12.2024 - є правомірним з боку відповідача.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.03.2022 по 13.12.2024 за мобілізацією, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.12.2024 № 354 вбачається, що позивача звільнено з військової служби у відставку (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 13.12.2024. (а.с. 29)

Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач 27.03.2023 за обставин безпосередньої участі військовослужбовця в бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань (бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1/9/1711/дск від 26.09.2023) під час штурмових дій потрапив піл артилерійський обстріл (152мм) н.п. Приютне та отримав травму (поранення): МВТ, часткову травматичну ампутацію верхньої третини правої гомілки (на шкірному лоскуті), виконана лоскутна ампутація, геморагічний шок ІІ ступеня.

Зазначені обставини вбачаються з довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.11.2023 № 3/78/919. (а.с. 30)

Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок військово-лікарської комісії від 10.11.2023, від 09.01.2024, від 08.02.2024, від 08.03.2024, від 05.04.2024 та від 06.05.2024, поранення, отримане позивачем 27.09.2023, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини довідка про обставини поранення від 03.11.2023 № 3/78/919, видана командиром в/ч НОМЕР_1 ). (а.с. 35, 37-41)

Позивач довготривалий час перебував на лікуванні, у зв`язку з отриманим зазначеного поранення, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами.

За доводами позивача, відповідачем протиправно не нараховувалася та не виплачувалася йому додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн за період з 01.10.2024 по 13.12.2024, що позивач вважає протиправним.

Також, за доводами позивача, йому протиправно не нараховувалося та не виплачувалося місячне грошове забезпечення в повному розмірі відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за жовтень та листопад 2024 року включно.

Окрім того, позивач зазначив, що відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошового забезпечення за період з 11.03.2022 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи за відповідним законом України про державний бюджет України станом на 01 січня 2022 року, 01 січня 2023 року відповідно.

Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі за текстом - Закон № 2011-ХІІ), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Щодо позовних вимог про перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 11.03.2022 по 20.05.2023, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, при перерахунку грошового забезпечення із розрахунку основних видів грошового забезпечення визначеного шляхом множення, розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом: з 01.01.2022 та з 01.01.2023, суд зазначає наступне.

Так, у позовній заяві позивач зазначив, що в спірний період з 11.03.2022 по 20.05.2023 відповідачем виплачувалося позивачу грошове забезпечення без урахування показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, тобто показника станом на 01.01.2022 та станом на 01.01.2023 відповідно.

Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву відповідач зазначив про відсутність підстав для перерахунку грошового забезпечення позивача за період з 11.03.2022 по 20.05.2023 з застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному календарному році. За доводами відповідача, позивачу нараховувалася грошове забезпечення в належному розмірі з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2018.

Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова № 103).

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: "4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14".

Пункт 6 Постанови КМУ №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18.

Отже, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.

При цьому, порядок дій, який повинні вчинити, зокрема, відповідач, у зв`язку із втратою чинності положеннями пункту 6 Постанови №103 та змін до пункту 4 Постанови №704, не змінився.

Наведена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 17.12.2019 за результатами розгляду зразкової адміністративної справи № 160/8324/19.

Отже, з 29.01.2020 р. - дати набрання чинності судовим рішенням у справі №826/6453/18 виникли підстави для визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Разом з цим, слід зазначити, що з 30.01.2020 знов почало діяти правило двох розрахункових величин обчислення окладу за посадою та окладу за військовим званням, а саме: 1) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року; 2) 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 по справі №240/4946/18, постанові Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №200/3775/20-а, постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №200/3757/20-а.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже, розміри грошового забезпечення визначаються виконавчим органом влади (КМУ України), а не законами.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2023 року по справі №380/18850/21, розглядаючи аналогічні спірні правовідносини, зазначив про необхідність застосування до спірних правовідносин з 29 січня 2020 року (дати набрання чинності постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18) положень пункту 4 постанови № 704 в редакції до 24 лютого 2018 року, тобто в редакції, яка була чинна до набрання законної сили постановою № 103.

З огляду на приписи частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" у 2022 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2022 року - 2 481 грн.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" у 2023 році установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року - 2 684 грн.

Отже, через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, виникли підстави для нарахування грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону № 2011-ХІІ, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Разом з тим, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 (далі - Постанова № 481), яка набрала чинності з 20.05.2023, змінено п. 4 Постанови №704, в зв`язку з чим з цієї дати норма права має наступну редакцію: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, Постановою № 481 визначено обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Установлення Законами України про Державний бюджет України прожиткового мінімуму для працездатних осіб не має своїм наслідком збільшення базової величини, з якої обраховуються розміри посадових окладів, окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, а отже і самого грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, зважаючи на вищевикладені норми законодавства, враховуючи межі позовних вимог, суд зазначає, що, позивач має право на нарахування та виплату йому грошового забезпечення з використання показника прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого станом на 1 січня відповідного календарного року в період з 11.03.2022 по 19.05.2023, а саме з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та на 01.01.2023 згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» відповідно.

Натомість, у подальшому, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 12.05.2023 № 481, що набрала чинності з 20.05.2023, відсутні підставі для перерахунку грошового забезпечення позивача з 20.05.2023 з використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023.

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн пропорційно часу лікування, суд зазначає наступне.

Так, позивач заявив позовні вимоги про нарахування та виплату йому додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 та Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за період з 01.10.2024 по 13.12.2024, в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок щомісячно пропорційно часу лікування.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абз.2 пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі за текстом - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію", Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв Постанову "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану № 168" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до п. 11 Розділу XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до п. 12 Порядку, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Аналіз наведених вище норм дозволяє суду зробити висновок, що нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень передбачається, зокрема, за таких умов:

а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Так, судом під час розгляду справи встановлено, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 11.03.2022 по 13.12.2024, що не заперечується сторонами.

Під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач 27.03.2023 за обставин безпосередньої участі військовослужбовця в бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань (бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1/9/1711/дск від 26.09.2023) під час штурмових дій потрапив піл артилерійський обстріл (152мм) н.п. Приютне та отримав травму (поранення): МВТ, часткову травматичну ампутацію верхньої третини правої гомілки (на шкірному лоскуті), виконана лоскутна ампутація, геморагічний шок ІІ ступеня, що вбачається з довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.11.2023 № 3/78/919. (а.с. 30)

Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок військово-лікарської комісії від 10.11.2023, від 09.01.2024, від 08.02.2024, від 08.03.2024, від 05.04.2024 та від 06.05.2024, поранення, отримане позивачем 27.09.2023, ТАК, пов`язане з захистом Батьківщини довідка про обставини поранення від 03.11.2023 № 3/78/919, видана командиром в/ч НОМЕР_1 ). (а.с. 35, 37-41)

Позивач тривалий час перебував на лікуванні, про що позивач зазначив у позовній заяві та що підтверджується наявними у матеріалах справи медичними документами - виписками, епікризами. (а.с. 31-34, 36, 42-54)

Щодо спірного періоду, за який, за доводами позивача, йому не була виплачена додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 грн за період перебування на лікуванні, а саме з 01.10.2024 по 13.12.2024, судом встановлено, що позивач у вказаний період перебував на лікуванні:

- з 08.05.2024 по 13.11.2024 у Французькому госпіталі у зв`язку з травмою, отриманою 27.09.2023 (вбачається зі свідоцтва про хворобу) (а.с. 53-54);

- з 14.11.2024 по 02.12.2024 у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, у зв`язку з наслідками вибухової травми, отриманої 27.09.2023 (а.с. 52).

Так, судом встановлено, що позивач у частину спірного періоду, а саме з 01.10.2024 по 02.12.2024 перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманим 27.09.2023 пораненням, пов`язаним з захистом Батьківщини, тому, у відповідності до вищевказаних норм законодавства, має право на виплату йому додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн пропорційно часу перебування на лікуванні.

З аналізу наявних у матеріалах справи документів судом встановлено, що відповідачем виплачено позивачу додаткову винагороду в збільшеному розмірі до 100 000,00 грн за жовтень 2024 року у зв`язку з перебуванням позивача на стаціонарному лікуванні внаслідок отримання поранення, пов`язаного з захистом Батьківщини. Відомостей щодо виплати позивачу додаткової винагороди за листопад та грудень 2024 року (з 01.11.2024 по 02.12.2024) матеріали справи не містять.

Ухвалою від 03.03.2025 судом було витребувано у відповідача дані щодо нарахування та виплати позивачу 100 000 грн за спірний період.

Відповідачем згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву та письмових пояснень лише повідомлено про відсутність підстав для виплати позивачу відповідної додаткової винагороди за спірний період, з посиланням на перевищення позивачем 12-місячного строку безперервного лікування, після якого місячне грошове забезпечення та додаткова винагорода не виплачуються.

Аналізуючи зазначені доводи відповідача та обставини даної справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати 12 місяців поспіль. Огляд військово-лікарською комісією для вирішення питання про потребу у тривалому лікуванні проводиться не пізніше ніж через чотири місяці від початку лікування. Якщо відповідно до медичних документів закладу охорони здоров`я іноземної держави, до якого військовослужбовця направлено в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, хвороба або поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця перешкоджає йому прибути до військово-лікарської комісії для проведення огляду з метою визначення потреби у тривалому лікуванні, такий огляд проводиться дистанційно в порядку, встановленому Міністерством оборони України. Висновок військово-лікарської комісії про потребу у тривалому лікуванні є підставою для продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення на строк, визначений у такому висновку.

Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку №260).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, висновок лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) є підставою для прийняття командиром військової частини рішення про продовження часу перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я із збереженням грошового та матеріального забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з наявної медичної документації, позивач знаходився на лікуванні на території України з 27.09.2023 по 07.05.2024, за кордоном з 08.05.2024 по 13.11.2024 та, в подальшому, продовжив лікування на території України з 14.11.2024 по 02.12.2024. Тобто, позивач безперервно перебував на лікуванні в період з 27.09.2023 (з часу отримання поранення) по 02.12.2024. Зазначені обставини визнаються сторонами.

При цьому, матеріали справи містять висновки ВЛК від 09.01.2024, від 08.02.2024, від 08.03.2024, від 05.04.2024 про потребу позивача в продовженні лікування. (а.с. 37-40)

Висновком ВЛК від 06.05.2024 № 3442 встановлено потребу позивача в довготривалому реабілітаційному лікуванні за кордоном. (а.с. 41)

Отже, судом встановлено, що матеріали справи містять належні документи, що засвідчують потребу позивача в продовженні лікування та в довготривалому лікуванні після отриманого 27.09.2023 поранення, а саме відповідні довідки військово-лікарської комісії, що, у відповідності до положень п. 11 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 260, є підставою для продовження позивачу виплати грошового та матеріального забезпечення, в тому числі додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 пропорційно часу перебування на лікуванні після 12-місячного строку безперервного лікування.

Так, позивач перебував на лікуванні, зокрема, в період з 01.11.2024 по 02.12.2024 саме у зв`язку з висновком ВЛК про потребу позивача в довготривалому лікуванні, що підтверджується матеріалами справи, тому нездійснення позивачу виплати додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 за період перебування його на лікуванні з 01.11.2024 по 02.12.2024 свідчить про протиправну бездіяльність з боку відповідача.

Отже, позовні вимоги в частині виплати позивачу додаткової винагороди в збільшеному до 100 000,00 грн розмірі пропорційно часу перебування на лікуванні за період з 01.11.2024 по 02.12.2024 підлягають задоволенню.

Разом з тим, щодо іншої частини спірного періоду перебування позивача на лікуванні, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних відомостей про перебування позивача на лікуванні в період з 03.12.2024 по 13.12.2024. Позовна заява відповідних доводів також не містить.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні доводи та відповідні документи, що підтверджують перебування позивача на лікуванні в період з 03.12.2024 по 13.12.2024, що б свідчило про наявність у позивача права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди.

Щодо періоду з 01.10.2024 по 31.10.2024, суд зазначає, що матеріали справи, а саме відомість про нараховане позивачу грошове забезпечення, містять відомості про виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 грн за зазначений період. Позивачем зазначених обставин не спростовано.

Отже, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату місячного грошового забезпечення відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за жовтень, листопад 2024 року включно, суд зазначає наступне.

З наявного в матеріалах справи табеля нарахування грошового забезпечення вбачається, що з січня по листопад 2024 року включно позивачу нараховувалося та виплачувалося місячне грошове забезпечення. Позивачем зазначених обставин не спростовано.

Отже, вимоги позивача про виплату йому місячного грошового забезпечення за жовтень та листопад 2024 року не підлягають задоволенню, оскільки відповідне грошове забезпечення позивачу було виплачено, що підтверджується матеріалами справи.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в нездійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 11.03.2022 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 11.03.2022 по 19.05.2023, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022 та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в збільшеному до 100 000,00 грн розмірі за період з 01.11.2024 по 02.12.2024 пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в збільшеному до 100 000,00 грн розмірі за період з 01.11.2024 по 02.12.2024 пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН