Справа № 302/843/25
Суддя: Готра В. Ю.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 302/843/25
Провадження № 2-а/302/14/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі

головуючого судді Готри В. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Царь О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла Володимир Михайлович, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

у с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого дії представник адвокат Белла В. М., звернувся до суду з цим адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4942270 від 11.06.2025, з підстав її незаконності.

Позов обґрунтував тим, що 11 червня 2025 року інспектором відділення поліції № 2 (селища Міжгір`я) Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції Вовилкою М. В. на нього було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки

дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4942270 від

11.06.2025 (далі постанова поліцейського) за ч. 2 ст. 126 КУпАП, в якій зазначено, що він 10.06.2025 о 23:38 год у селищі Міжгір`я по вул. Івана Мазепи керував транспортним

засобом «OPEL FRONTERA», номерний знак НОМЕР_1 , не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив вимоги пункту 2.1. «а» ПДР.

Стверджував, що він не був водієм та не керував транспортним засобом, оскільки знаходився неподалік від автомобіля як пішохід, а працівники поліції помилково сприйняли його як за водія та безпідставно склали на нього оскаржувану постанову. До того ж, адміністративна справа поліцейським не розглядалась узагалі, як це передбачено ст. 279 КУпАП, йому не було роз`яснено його права, передбачені ст.268 КУпАП, не надавались для ознайомлення докази інкримінованого йому правопорушення і можливість скористатись правовою допомогою адвоката, у зв`язку з чим він і відмовився підписувати дану постанову.

Зазначав і те, що постанова поліцейського не містить посилань на ст. 251 КУпАП та на докази вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.126 КУпАП. Так, поліцейським під час розгляду справи не надали йому жодного доказу, на якому було б зафіксовано факт керування ним автомобілем «OPEL FRONTERA», номерний знак НОМЕР_1 , та такі не досліджувались поліцейським.

Посилаючись на наведене просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4942270 від 11.06.2025, а справу закрити. Стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати.

Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 20.06.2025 відкрито провадження у справі за цим позовом ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Установлено відповідачу п`ятиденний строк із дня вручення цієї ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Також було витребувано від відповідача і відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області постанову та матеріали справи про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4942270 від 11.06.2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.126 КУпАП.

25 червня 2025 року відповідач надіслав до суду копію оскаржуваної постанови, а відділення поліції № 2 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області надало 27.06.2025 суду відеоматеріал на DVD-R диску до постанови серії ЕНА № 4942270 від 11.06.2025 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.126 КУпАП.

30 червня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на те, що працівником поліції було зупинено транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , що підтверджується відеодоказами зі стаціонарної камери розміщеної в службовому транспорті працівників поліції та нагрудної камери поліцейського. Пунктом 2.1.«а» ПДР визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 пред`явити посвідчення водія, однак він не пред`явив таке, заперечуючи факт керування транспортним засобом із метою уникнення від адміністративної відповідальності. Як наслідок, поліцейськими відповідно до бази ІПНП було перевірено чи наявне у ОСОБА_1 посвідчення водія і станом на 11.06.2025 посвідчення водія він не має, оскільки не отримував його взагалі, а відтак поліцейським було встановлено особу ОСОБА_1 на підставі паспорта громадянина України. Крім того, поліцейським одночасно було складено відносно позивача також протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зазначав, що оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою.

03 липня 2025 року позивач подав відповідь на відзив, у якій зазначав, що додані відеозаписи з боді-камер поліцейських є недопустимими доказами, оскільки ці відеофайли на час розгляду справи поліцейським не досліджувалися і вони не зазначені в оскаржуваній постанові. До того ж поліцейськими не було вжито жодних дій щодо надання позивачу можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, чим порушено його права в порядку ст. 268 КУпАП. Оскаржувана постанова не містить посилань на ст. 251 КУпАП і докази вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Просив визнати недопустимими докази надані стороною відповідача у виді відеофайлів та задовольнити позовну заяву повністю.

Сторони заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не подали.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд доходить таких висновків.

Судом установлено, що відповідно до постанови серії № 4942270 від 11.06.2025 про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським ВП № 2 (смт. Міжгір?я) Хустського РУП ГУНП у Закарпатській області Вовилком М. В., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн за те, що він 10 червня 2025 року о 23:38 год по вул. Івана Мазепи (Суворова) у селищі Міжігір?я у порушення вимог пункту 2.1.«а» ПДР керував транспортним засобом «OPEL FRONTERA», номерний знак НОМЕР_1 , як особа, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, вчинених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП регламентує, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Як кореспондує ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Приймаючи до уваги вказані вище фактичні обставини справи на предмет їх відповідності зазначеним судом положенням Основного Закону України, Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує наступне.

Диспозицією ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» установлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил /пункт 1.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306/.

Пунктом 1.3. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.1.«а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пунктом 2.4.«а» Правил дорожнього руху на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.

Обґрунтовуючи поданий до суду позов ОСОБА_1 стверджує, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, у тому числі через не керування ним транспортним засобом.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на таке.

З тексту оскаржуваної постанови встановлено, що водієм ОСОБА_1 порушено пункт 2.1.«а» Правил дорожнього руху, його особу встановлено на підставі паспорта громадянина України та притягнуто його до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП із накладенням штрафу в розмірі 3 400 гривень.

Також судом установлено, що відповідно до листа Управління превентивної діяльності ГУНП в Закарпатській області від 27.06.2025 за № 84151-2025, то згідно з бази даних інформаційної підсистеми «ГСЦ Посвідчення водія» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», Національної автоматизованої інформаційної системи Головного сервісного центру МВС України посвідчення водія на право керування транспортним засобом громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , не отримував.

Із долучених до матеріалів справи відеозаписів із нагрудних відеореєстраторів поліцейських та відеореєстратора зі службового автомобіля поліцейських підтверджується факт керування ОСОБА_1 10 червня 2025 року о 23:38 год по вул. Івана Мазепи у селищі Міжігір?я Хустського району Закарпатської області транспортним засобом «OPEL FRONTERA», номерний знак НОМЕР_1 . На зазначеному відеозаписі позивач чітко ствердив, що відмовляється пред`являти на вимогу працівника поліції посвідчення водія.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Таким чином, відеозапис із відеокамери поліцейського є належним доказом при розгляді справи про адміністративне правопорушення та підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Щодо доводів позивача про допущення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд звертає увагу, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність. Відтак порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий». При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

На думку суду, напрацьовані ЄСПЛ положення щодо правових наслідків допущених судами порушень при розгляді справ та критерії його застосування можуть бути вжиті за аналогією й до аналізу оскаржуваного у цій справі адміністративного акту відповідача.

Зокрема, не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму. Рішення може бути скасоване лише для виправлення істотної помилки. Процесуальні норми є вторинними порівняно з матеріальними, оскільки призначення перших полягає в забезпеченні реалізації других. Тобто характер, зміст і призначення процесуальних норм підпорядковані вимогам матеріальних норм і тому зумовлені ними та є похідними від них.

Відповідно до практики ЄСПЛ скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 813/1790/18, постанові Верховного Суду від 22.05.2020 у справі № 825/2328/16.

Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене вище дії позивача правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 зроблено висновок про те, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на зазначене вище та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи те, що під час розгляду справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених вимог суду не надано, факт відсутності у позивача під час керування ним автомобілем права керування транспортними засобами встановлений, а тому суд доходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись наведеним вище та статтями 2, 5-9, 19, 72-77, 241-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Белла Володимир Михайлович, до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів із дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Судове рішення складено 14 липня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, місце знаходження: вул. Ф. Ракоці, 13 м. Ужгород Ужгородського району Закарпатської області, код в .

Суддя В. Ю. Готра