Справа № 128/2074/25
Суддя: Карпінська Ю. Ф.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/2074/25

РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2025 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що «постановою поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Матвійчука Максима Олександровича серії ЕНА №4795272 від 22.05.2025 його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. Вважає, що дана постанова відносно нього винесена з порушенням норм права. Так, у своїй постанові відповідач зазначив про те, що 22.05.2025 (Комсомольське) на автодорозі М-21 242 км в с. Махнівка, район не зазначений, область також не зазначена, він керував транспортним засобом, а саме: автомобілем «MERSEDES-BENZ» д.н.з. не зазначений, чим порушив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КУпАП. Однак таке твердження поліцейського ПП ОСОБА_2 суперечить обставинам справи. Так, 22.05.2025 близько 21 год 48 хв він дійсно рухався на автомобілі «MERSEDES-BENZ» (тягач) з тимчасовими номерними знаками по автодорозі М-21. Цей автомобіль (тягач), без причепа, його попросив перевезти власник ОСОБА_3 з м. Києва у м. Могилів-Подільський за 1000 грн і він погодився на його пропозицію, оскільки тимчасово не працює і потрібні були кошти. У с. Махнівка, Хмільницького району Вінницької області на посту поліції його зупинив поліцейський ПП і повідомив, що він порушив п. 31.3.6 ПДР України, так як автомобіль не пройшов обов`язковий техогляд. Він відповів, що тягач сам по собі не може перевозити вантажі, а тим більше пасажирів, автомобіль знятий з обліку власником і на ньому встановлені транзитні номери, він лише перевозить тягач з м. Києва до м. Могилів-Подільський і на цьому його функція як водія закінчується. Крім цього, згідно з п. 31.3.6 ПДР України, від власника ТЗ вимагається проходити ТО автомобіля, який використовується для отримання прибутку або перевезення пасажирів. Таким чином, перевезення самого автомобіля (тягача) не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Він не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, так як він є лише водієм, а не власником. У переліку документів при доставленні транспортного засобу на транзитних номерах до місця призначення технічний огляд не зазначений. Однак поліцейський нічого не захотів слухати, він просто виніс відносно нього постанову, яку він оскаржує, і вимагав її підписати. Він обурився на ці його незаконні дії та відмовився ставити свій підпис у постанові. Вважає, що відповідач при винесенні постанови не дотримався вимог зазначених статей і прийняв упереджене рішення, незаконно визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП. Тому просить постанову взводу №1 роти №4 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Матійчука Максима Олександровича серії ЕНА №4795272 від 22.05.2025, відповідно до якої його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн, скасувати як незаконну і справу закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу зазначеного адміністративного правопорушення».

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 04.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишив без руху та надав строк для усунення недоліків.

09.06.2025 на виконання вимог ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 04.06.2025 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Деркач В.Г. подав відповідну заяву.

Вінницький районний суд Вінницької області ухвалою судді від 12.06.2025 відкрив провадження у справі та призначив судове засідання.

Судовий розгляд відкладався з поважних причин.

У судове засідання 14.07.2025 учасники справи не з`явились, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Позивач ОСОБА_1 попередньо подав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У частині третій статті 194 КАС України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судове засідання 14.07.2025 не з`явився, хоч Департамент патрульної поліції повідомлялося про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 14.07.2025 за відсутності учасників справи та без фіксування засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані та надані докази в їх сукупності, давши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 22.05.2025 поліцейський 1 взводу 2 роти 1 батальйону БПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капрал поліції Матійчук Максим Олександрович виніс постанову у справ про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4795272, якою притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн за те, що «22.05.2025 о 21 год 48 хв у с. Махнівка (Комсомольське) дорога АД М-21 242 км водій керував ТЗ, що не пройшов обов`язковий технічний контроль, чим порушив п. 31.3.6 ПДР експлуатація ТЗ, які не пройшли обов`язковий технічний контроль» (а.с. 5).

На спростування оскаржуваної постанови позивачем ОСОБА_1 у позові зазначено, що «тягач сам по собі не може перевозити вантажі, а тим більше пасажирів, автомобіль знятий з обліку власником і на ньому встановлені транзитні номери, він лише перевозить тягач з м. Києва до м. Могилів-Подільський і на цьому його функція як водія закінчується; згідно з п. 31.3.6 ПДР України, від власника ТЗ вимагається проходити ТО автомобіля, який використовується для отримання прибутку або перевезення пасажирів, а перевезення самого автомобіля (тягача) не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП; він не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, так як він є лише водієм, а не власником; у переліку документів при доставленні транспортного засобу на транзитних номерах до місця призначення технічний огляд не зазначений».

У статті 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

У статті 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У частині другій статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України, відповідно до статті 41 Закону України «Про дорожній рух», регулюються Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про дорожній рух», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту; 11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

У статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У частині другій статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА №4795272 від 22.05.2025 убачається, що позивач ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

Відповідно до п. 31.1 ПДР, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Згідно з п. 31.3 б ПДР, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

У частині третій статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

За змістом статті 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті. Обов`язковому технічному контролю не підлягають: 1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби залежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них із строком експлуатації до двох років; 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України». Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації щороку.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 є власником транспортного засобу (спеціалізований вантажний спеціалізований сідловий тягач - Е) «MERCEDES-BENZ» червоного кольору, 2006 року випуску, повна маса 18000 кг, маса без навантаження 7370 кг (а.с. 8-9).

Отже, транспортний засіб, яким 22.05.2025 керував ОСОБА_1 , є вантажним, вантажопідйомність більше 3,5 тонн.

Даний автомобіль, відповідно до наведених вимог частини сьомої статті 35 Закону України «Про дорожній рух», підлягає обов`язковому технічному контролю щороку.

У статті 35 Закону України «Про дорожній рух» чітко визначені випадки, коли транспортні засоби не підлягають обов`язковому технічному контролю. Вказана норма розширеному тлумаченню не підлягає.

На підставі наведених вище положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» суд дійшов висновку, що умови, за яких проведення обов`язкового технічного огляду транспортних засобів є обов`язковим, як і періодичність такого огляду, стосуються не тільки категорій транспортних засобів, але і строку їх експлуатації та мети використання (перевезення пасажирів або вантажу з метою отримання прибутку).

Відтак, вантажні автомобілі вантажопідйомністю більше 3,5 тонн підлягають обов`язковому технічному огляду щороку.

Викладене свідчить про те, що при винесенні оскаржуваної постанови в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідач діяв в межах наданих йому повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства.

Водночас посилання ОСОБА_1 на те, що «перевезення самого автомобіля (тягача) не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП», не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух», обов`язковому технічному контролю підлягають як вантажні автомобілі вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, так і причепи до них.

Крім того, суд відхиляє доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він «не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, так як він є лише водієм, а не власником транспортного засобу», оскільки у частині третій статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов. Більше того, згідно з положеннями статті 33 Закону України «Про дорожній рух», обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Отже, ОСОБА_1 , будучи водієм транспортного засобу, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, є суб`єктом відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У даному випадку суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови серії ЕНА №4795272 від 22.05.2025 у частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП відповідач діяв в межах наданих йому повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4795272 від 22.05.2025 слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Керуючись статтями 2, 5, 6, 9, 72-78, 229, 241-246, 250, 255, 286, 293, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4795272 від 22.05.2025 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн залишити без змін.

Адміністративний позовОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ВідповідачДепартамент патрульної поліції, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Ернста, 3.

СУДДЯ