Справа № 460/4608/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Друзенко Н.В,

14 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/4608/25 пров. № А/857/17769/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 460/4608/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

11.03.2025р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №37 від 15.11.2024р. щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

- зобов`язати призначити з 11.11.2024р. пенсію у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.04.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09.04.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . Батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.09.2019р. у справі №556/871/19 шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Володимирецького РУЮ Рівненської області 03.11.2006р., актовий запис №61 - розірвано. ОСОБА_2 залишено прізвище " ОСОБА_4 ".Дитину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з матір`ю.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024р. у справі №556/3325/23 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 . Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 22.10.2024 у справі №556/3325/23 Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024р. в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасовано. ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 в частині вимоги про позбавлення батьківських прав.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітнього сина та покладено на Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

11.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою та відповідними документами про призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

15.11.2024р. Головне управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням №37 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника - ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із змісту оскаржуваного рішення видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (не досяг 18 років), звернувся до управління 11.11.2024р. з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, за померлу ОСОБА_2 (померла у віці 42 років), надавши документи: трудову книжку, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть, довідки про період роботи, виписку з акта огляду МСЕК, медичний висновок, паспорт, код.

Аналіз вказаних документів вказує, що страховий стаж померлого годувальника ОСОБА_2 становить 15 років 10 місяців 25 днів, якого достатньо для призначення пенсії по втраті годувальника, але відсутній опікун або законний представник ОСОБА_1 . Прийнято рішення відмовити в призначенні пенсії, у зв`язку з недотриманням пункту 1.4 розділу 1 Порядку №22-1.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.46 Конституції України видно, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004р.

ст.43 КАС України, передбачено здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій. Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить фізичним особам, які досягли повноліття і не визнані судом недієздатними, а також фізичним особам до досягнення цього віку у спорах з приводу публічно-правових відносин, у яких вони відповідно до законодавства можуть самостійно брати участь.

За визначенням, яке наведене у п. 8 ч.1 ст.4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

ч.1 ст. 56 КАС України, передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх та неповнолітніх осіб, які не досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. А відповідно до частини другої цієї статті, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб, які досягли віку, з якого настає адміністративна процесуальна дієздатність, непрацездатних фізичних осіб і фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати в суді їхні законні представники - батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі у таких справах відповідно неповнолітніх осіб, непрацездатних фізичних осіб і фізичних осіб, цивільна дієздатність яких обмежена.

За наведеного, позивачем у даній справі є ОСОБА_1 , який у публічно-правових відносинах, пов`язаних з отриманням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, може самостійно брати участь до досягнення повноліття.

ч.2 ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV, виключно цим законом визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

п.2 частини другої цієї статті передбачено, що непрацездатними членами сім`ї померлого годувальника вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Дітям-сиротам пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірах, визначених частиною першою цієї статті, виходячи з розміру пенсії за віком кожного з батьків.

Зміст вищезазначених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» свідчить, що перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника, є вичерпним.

Тобто, неповнолітній ОСОБА_1 має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - матері ОСОБА_2 .

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій регулюються Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005р. (далі - Порядок №22-1).

п.1.1 розділу I Порядку №22-1 встановлено, що заява, зокрема про призначення пенсії (додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

В п.1.4 розділу I Порядку №22-1 видно, що за малолітніх або неповнолітніх осіб, недієздатних осіб, осіб, дієздатність яких обмежено, заява подається законними представниками (батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками, представниками закладів (органів опіки та піклування), які виконують функції опікунів чи піклувальників).

п.2.3 розділу ІІ цього Порядку передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2 (документи про стаж), 3 (документи щодо підтвердження заробітної плати) пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника).

Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержані ним від МСЕК виписки з актів огляду в МСЕК дорослих членів сім`ї, яким право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника надається внаслідок їх інвалідності.

До заяви про призначення пенсії членам сім`ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону;

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу скаржника на те, що ОСОБА_2 отримувала пенсію по інвалідності як інвалід 3 групи, захворювання якої пов`язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

У спірному рішенні пенсійний орган зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (не досяг 18 років), звернувся до управління 11.11.2024р. з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника, за померлу ОСОБА_2 (померла у віці 42 років), надавши документи: трудову книжку, свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть, довідки про період роботи, виписку з акта огляду МСЕК, медичний висновок, паспорт, код.

Страховий стаж померлого годувальника ОСОБА_2 становить 15 років 10 місяців 25 днів, якого достатньо для призначення пенсії по втраті годувальника.

Єдиною підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника вказано недотримання п.1.4 розділу 1 Порядку №22-1 (відсутність опікуна або законного представника).

п.1.4 розділу I Порядку №22-1 передбачено, що за малолітніх або неповнолітніх осіб, недієздатних осіб, осіб, дієздатність яких обмежено, заява подається законними представниками (батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками, представниками закладів (органів опіки та піклування), які виконують функції опікунів чи піклувальників).

Малолітньою є фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Неповнолітньою є фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Станом на 11.11.2024р. (подання заяви до пенсійного органу) ОСОБА_1 виповнилося повних 17 років.

ст.30 Цивільного кодексу України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

В ст.31 Цивільного кодексу України видно, що часткову цивільну дієздатність має фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Малолітня особа не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

ст.32 Цивільного кодексу України передбачено, що неповну цивільну дієздатність має фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

ч.1 цієї статті визначено, що крім правочинів, передбачених ст.31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку);

5) самостійно укладати договір про отримання електронних довірчих послуг.

Із змісту ч.2-ч.6 цієї статті визначено, що неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. На вчинення неповнолітньою особою правочину щодо транспортних засобів або нерухомого майна повинна бути письмова нотаріально посвідчена згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника і дозвіл органу опіки та піклування. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальника. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. За наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. Суд скасовує своє рішення про обмеження або позбавлення цього права, якщо відпали обставини, які були підставою для його прийняття. Порядок обмеження цивільної дієздатності неповнолітньої особи встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Колегія суддів наголошує, що ст.32 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

За визначенням наведеним в статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, в даному випадку ОСОБА_1 після смерті матері мав легітимні очікування на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка в свою чергу з урахуванням норм Закону №1058-IV є "іншим доходом", оскільки за своїм розміром (не більше 50 відсотків заробітку померлої), призначенням (на забезпечення першочергових витрат) та характером виплат (щомісячно) прирівнюється до таких доходів.

У матеріалах справи відсутні докази, що законний представник чи орган опіки і піклування вчинили дії з метою захисту інтересів неповнолітнього на отримання в його користь пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

ст. 242 Цивільного кодексу України встановлено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Що стосується законного представника неповнолітнього - батька ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.

З наявної в матеріалах справи довідки №1668 від 01.11.2024р. видно, що ОСОБА_1 з 05.03.2008р. по даний час проживає в АДРЕСА_1 . При цьому, батько за вказаною адресою не проживає.

Як видно із наявних письмових доказів, рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 18.09.2019р. у справі №556/871/19 розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. Дитину ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено проживати з ОСОБА_2 ..

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024р. у справі №556/3325/23 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задовольняючи вимогу ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав до суду достатньо доказів, які підтверджують факти ухилення ОСОБА_3 виконання своїх батьківських обов`язків та відсутність наміру виховувати власну дитину.

Разом з тим, постановою Рівненського апеляційного суду від 22.10.2024р. у справі №556/3325/23 Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 20.05.2024р. в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно сина - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасовано.

ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 в частині вимоги про позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів наголошує, що постановою Рівненського апеляційного суду від 22.10.2024р. у справі №556/3325/23 попереджено ОСОБА_3 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітнього сина та покладено на Орган опіки та піклування Володимирецької селищної ради Вараського району Рівненської області контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем.

При вирішенні спору у цій справі, колегія суддів не може залишити поза увагою вищенаведені факти та встановлені обставини у цивільній справі №556/3325/23.

ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що саме тому ОСОБА_1 звернувся 11.11.2024р. до пенсійного органу самостійно, а не через законного представника.

Крім того, колегія суддів повторно наголошує, що ст. 32 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Отже, при суперечності норм п.1.4 розділу 1 Порядку №22-1 та ст.32 Цивільного кодексу України, застосуванню підлягає саме ст.32 Цивільного кодексу України як акт вищої юридичної сили.

Колегія суддів наголошує, що п.4.7 розділу IV Порядку №22-1 визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Зважаючи на вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 мав право самостійно звернутися до пенсійного органу за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, відмова пенсійного органу з підстав наведених у рішенні №37 від 15.11.2024 є протиправною, та як наслідок вказане рішення підлягає скасуванню в судовому порядку.

п. 3 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Оскільки, ОСОБА_1 звернувся за призначенням такого виду пенсії після 12 місяців з дня смерті годувальника, а саме 11.11.2024р., тому пенсія підлягає призначенню саме з цієї дати.

п.4.2. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. А за правилами п.4.10. розділу IV Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, з огляду на приписи п.4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії.

Така позиція суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду від 08.02.2024р. у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024р. у справі №240/16372/23.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення, а Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року у справі № 460/4608/25- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель