Справа № 500/4101/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/4101/25

14 липня 2025 рокум. Тернопіль
Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Мірінович У.А., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2025 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради , у якій позивач просить суд:

- визнати дії працівників КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ТОР щодо Позивача такими, що порушили його право на гідне, неупереджене та етично допустиме ставлення;

- стягнути з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Тернопільської обласної ради моральну шкоду в розмірі 45000,00грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07 червня 2025 року позивач викликав екстрену медичну допомогу у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Позивач вказує, що працівниками відповідача не було надано йому належної та професійної медичної допомоги, що спричинило порушення його права на гідне, неупереджене та етично допустиме ставлення.

Зазначає, що форма приниження, здійснена через натяки, інсинуації та латентну агресію, особливо в умовах залежного стану пацієнта, є юридично значущою як така, що підриває почуття власної гідності та завдає страждань - що підпадає під визначення моральної шкоди згідно з усталеною судовою практикою, з огляду на що позивач звернувся із даним позовом в суд.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, серед іншого, чи немає підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов`язаних із соціальними виплатами від 09.09.2010 року №19-рп/2010, головними критеріями судової спеціалізації визнається предмет спірних правовідносин і властива для його розгляду процедура.

Згідно з п.3.2 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 54 народних депутатів України та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України Про судоустрій і статус суддів, Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України (щодо принципу інстанційності в системі судів загальної юрисдикції) від 12.07.2011 №9-рп/2011 принцип спеціалізації полягає у створенні відповідних спеціалізованих судів для здійснення цивільного, кримінального, адміністративного, господарського судочинства.

Основними ознаками публічно-правових відносин називають: обов`язкову участь у цих відносинах суб`єкта, який наділений публічно-владними повноваженнями; підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб`єкту владних повноважень (що проявляється у можливості суб`єкта владних повноважень вирішувати питання про права і обов`язки підпорядкованої особи); імперативність публічно-правових відносин; домінування публічно-правового інтересу у цих відносинах.

Адміністративно-правовий спір має певні ознаки. Такі спори виникають у сфері державного управління, в процесі здійснення органами виконавчої влади своїх управлінських функцій. Для цих спорів характерно особливе становище його суб`єктів (учасників спірного правовідношення). Обов`язковим учасником адміністративно-правового спору є наділений владними повноваженнями орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, посадові особи, наділені державно-владними повноваженнями. Адміністративно-правовий спір має особливий предмет, що пов`язано з широтою і різноплановістю діяльності управлінського характеру.

Обов`язковою ознакою позовної форми захисту права в адміністративному суді має бути наявність спору про право публічне, тобто спору про права і обов`язки в публічних правовідносинах.

Термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Також, відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування;

Суд враховує, що згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради є комунальним некомерційним підприємством.

Основним видом діяльності є КВЕД 86.22 Спеціалізована медична практика.

Отже, відповідач не є суб`єктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України.

При цьому, у даній справі позивач звернулася з позовом до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради та просить визнати протиправними його дії, які полягали у ненаданню позивачу належної та професійної медичної допомоги, що на переконання позивача спричинило порушення його права на гідне, неупереджене та етично допустиме ставлення.

Фактично ж з огляду на підстави позову та зміст позовних вимог предметом ініційованого позивачем спору є захист його гідності та честі, відтак оскаржувані позивачем дії відповідача не лежать у площині публічно-правового спору відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 4 КАС України.

Суд роз`яснює позивачу, що в спорах щодо неналежності наданої послуги, ненадання необхідного переліку послуг, неякісного надання послуги лікувальний заклад, в даному випадку Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради, не діє як суб`єкт владних повноважень, оскільки не здійснює у таких відносинах публічно - владні управлінські функції.

Так, відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Суд відзначає, що право на повагу до гідності та честі є особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи (глава 22 Цивільного кодексу України), тобто є категорією цивільних правовідносин, з огляду на що, суд дійшов висновку, що предмет спору у цій справі виник з цивільних правовідносин.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тому суд дійшов висновку про підвідомчість спору місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки заявлена позивачем вимога про компенсацію моральної шкоди не заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то така також не може розглядатися адміністративним судом, а повинна вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Отже, спір, який виник між позивачем та відповідачем у межах розгляду цієї справи, не є публічно-правовим, а тому не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, з огляду на що у відкритті провадження у цій справі належить відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України. Суд роз`яснює позивачу, що спір віднесено до юрисдикції цивільного судочинства, а отже юрисдикційно і територіально підвідомчий Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області.

Оскільки за подання цієї позовної заяви позивач не сплачував судовий збір, то питання його повернення суд не вирішує.

Керуючись статтями 170, 241, 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф Тернопільської обласної ради про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Згідно із частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 14 липня 2025 року.

Суддя Мірінович У.А.