Справа № 460/8104/25
Суддя: Д.П. Зозуля
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 липня 2025 року м. Рівне №460/8104/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Зозулі Д.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024 на суму 18626 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що у його власності перебуває нерухоме майно піднавіс, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 347,5 кв.м. Оскаржуваним рішенням Головне управління ДПС у Рівненській області застосувало до вказаного майна ставку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 0,8 за 1 кв. м, в той час як рішенням Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №391 від 30.06.2021 «Про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Березнівської міської територіальної громади» для такого об`єкту нерухомого майна встановлено нульову ставку оподаткування. Наголошує, що податкове повідомлення-рішення є протиправним в тому числі і у зв`язку із тим, що таке рішення не надходило на адресу позивача, а було отримано ним лише при зверненні до податкового органу. Вказує, що підпунктом «ж» п.266.2.2. пункту 266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Позивач стверджує, що як фізична особа є сільськогосподарським товаровиробником і піднавіс використовує для здійснення такої діяльності, а отже, має всі підстави для застосування податкової пільги у вигляді звільнення від оподаткування відповідно до ст.266 ПК України, тому вважає прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення протиправним та просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 09.05.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду документа про сплату судового збору або документів, які підтверджують наявність підстав для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог закону.

13.05.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову до якої долучено документи, які підтверджують наявність у позивача підстав для звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 16.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.05.2025 відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву у якому зазначено про те, що позивач є фізичною особою і як суб`єкт підприємницької діяльності на обліку не перебуває. Вказує, що рішенням Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області №391 від 30.06.2021 «Про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Березнівської міської територіальної громади» ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для фізичних осіб визначено у розмірі 0,8%, а тому контролюючим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024 про визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік на суму 18626,00 грн. виходячи з встановленої органом місцевого самоврядування ставки податку. Наголошує, що оскаржуване рішення було надіслано в порядку ст.42 ПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення через поштове відділення «Укрпошти» на податкову адресу платника та повернено у зв`язку із відсутністю адресата. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження віднесення об`єкту нерухомості до будівель сільськогосподарського призначення згідно ДК 018-2000, а також відсутні докази використання об`єкта нерухомості піднавісу, загальною площею 347,5 кв. м, безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а надані фото сільськогосподарської продукції та документи щодо наявності великої рогатої худоби та її продажу не свідчать про здійснення позивачем діяльності за відповідним КВЕД як сільськогосподарського товаровиробника, а тому позивач не має права на застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Зважаючи на вказане, відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

26.05.2025 від представника відповідача також надійшла заява про залишення позову без розгляду з підстав пропуску шестимісячного строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 27.05.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення із зазначенням підстав для його поновлення, а також доказів поважності причин його пропуску.

02.06.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову до якої долучено, які підтверджують наявність у позивача підстав для поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 17.06.2025 визнано причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Ухвалою суду від 17.06.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

02.06.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій наголошено на встановленні органом місцевого самоврядування нульової ставки податку на навіси та тому, що піднавіс є допоміжною спорудою, яка здійснює функцію накриття будь-чого та являється лише інженерною спорудою. Також вказує, що Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що належність особи до категорії сільськогосподарських товаровиробників не залежить від організаційної форми здійснення сільськогосподарської діяльності (юридична особа, фізична особа чи фізична особа-підприємець), а також наводить інші схожі за змістом позову доводи та аргументи.

Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

27.06.2025 до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

Інших заяв та клопотань на адресу суду від сторін не надходило.

Оскільки, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

З матеріалів справи вбачається, що фізичній особі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності належить піднавіс (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 4) за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 347,5 кв.м (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 739713 від 25.02.2013, Інформація з Державного реєстру речових пав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер інформаційної довідки 423737084).

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема, відповідно до пункту 24 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості. Відтак встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

30.06.2021 Березнівською міською радою Рівненського району Рівненської області (друге пленарне засідання третьої сесії восьме скликання) прийнято рішення №391 «Про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Березнівської міської територіальної громади» (далі рішення №391 від 30.06.2021), яким затверджено Положення про встановлення ставок та пільг податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Березнівської міської територіальної громади та встановлено на території Березнівської міської територіальної громади ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за переліком згідно з додатком 1 та перелік пільг для фізичних та юридичних осіб, наданих відповідно до підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 5 рішення №391 від 30.06.2021 воно набрало чинності з 01 січня 2022 року.

Відповідно до додатку 1 до рішення №391 від 30.06.2021 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» ставки податку для нежитлових об`єктів встановлено для юридичних та фізичних осіб в залежності від класифікації об`єкту: Готелі, ресторани та подібні будівлі (код 121), Будівлі офісні (код 122), Будівлі торговельні (код 123), Будівлі транспорту та засобів зв`язку (код 124), Будівлі промисловості та склади (код 125), Будівлі для публічних виступів, закладів освітнього, медичного та оздоровчого призначення (код 126), Будівлі нежитлові інші (127).

У категорії «Будівлі інші, не класифіковані раніше» (код 1274) наявна підкатегорія «Господарські будівлі допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать трансформаторні підстанції, навіси, вбиральні, погреби, бойлерні, тощо» для якої органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку за 1 кв. метр (відсотків розміру мінімальної заробітної плати) для юридичних осіб та фізичних осіб в розмірі 0,000 (нуль цілих нуль тисячних). Згідно з приміткою «6» до цього пункту вказана ставка не застосовується до будівель та споруд, що використовуються їх власниками з метою одержання доходів (здаються в оренду, лізинг, позичку, використовуються у підприємницькій діяльності), такі об`єкти оподатковуються за ставкою 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування).

Як вбачається з матеріалів справи позивач володіє на праві власності піднавісом, що відноситься за класифікацією до «допоміжних (нежитлових) приміщень, до яких належать трансформаторні підстанції, навіси, вбиральні, погреби, бойлерні, тощо».

Позивач стверджує, що вирощує сільськогосподарську продукцію для використання її у власному господарстві, яку зберігає під піднавісом, що підтвердив копіями договорів користування земельними ділянками з кадастровими номерами 080050013, :15:002:0355, :19:004:0044, :08:006:0096, :15:002:0356, 150020024, 080060020, 190010008, :08:002:0001, :08:005:0010, а також договорами безоплатного користування майном (позички) від 09.02.2017, від 18.02.2010 та від 09.03.2020, за якими позивач одержав в користування комбайн зернозбиральний та трактор колісний Т-25, а також документи на придбання корів, бичків, овець.

Матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що належний позивачу піднавіс, було здано ним в оренду, лізинг, позичку або використовувався іншим чином, ніж про це вказує позивач. Суд також зазначає, що відповідач підтверджує, що позивач є фізичною особою, яка не перебуває на обліку як суб`єкт підприємницької діяльності. Вказане дає підстави для висновку про те, що матеріали справи не містять доказів того, що піднавіс використовувався позивачем у підприємницькій діяльності і зворотнє не було доведено відповідачем.

Ураховуючи викладене в сукупності та встановлені фактичні обставини, суд приходить до переконання, що органом місцевого самоврядування до такого об`єкта як піднавіс, встановлено нульову ставку оподаткування, а, отже, відповідач протиправно прийняв податкове повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024, яким визначив позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, із застосуванням ставки 0,8%.

При вирішені цього спору суд керується частиною другою статті 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, загальними вимогами, які висуваються до акту індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Суд зазначає, що контролюючим органом не доведено правомірності застосування ним ставки в розмірі 0,8%, як не наведено і підстав неможливості віднесення піднавісу до такої категорії як «допоміжне (нежитлове) приміщення, до яких належать трансформаторні підстанції, навіси, вбиральні, погреби, бойлерні, тощо» та застосування до нього нульової ставки оподаткування.

Встановлення нульової ставки податку до об`єктів нежитлової нерухомості не є звільненням від оподаткування об`єкта і не суперечить положенням підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України, яким визначено саме граничний (максимальний) розмір ставки податку (1,5% розміру мінімальної заробітної плати), а не її мінімальний розмір, що свідчить про те, що рішення №391 від 30.06.2021 не суперечить положенням Податкового кодексу України.

Щодо посилання відповідача на те, що позивач не має права на застосування пп. «ж» п.п.266.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України з підстав не надання позивачем доказів віднесення піднавісу до будівель сільськогосподарського призначення згідно ДК 018-2000, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податковою пільгою є передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час спірних правовідносин) передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за наявності сукупності умов: така нежитлова будівля віднесена до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник; така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Наведене правозастосування відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові від 21.05.2024 року у справі № 600/5153/23-а.

У розглядуваній ситуації позивачу, як фізичній особі, належить на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля - піднавіс, що може бути віднесений до будівель сільськогосподарського призначення інші (код 1271.9), при цьому ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання піднавісу в сільськогосподарській діяльності позивача саме як сільськогосподарського товаровиробника.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Таким чином, у 2023 році норми ПК України визначали, що сільськогосподарським товаровиробником є юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа підприємець.

Разом з тим, визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" також міститься у статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років" від 18.01.2001 №2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття "виробники сільськогосподарської продукції".

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.

Вказане свідчить, що в розумінні підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку в спірний період (2023 рік) мають особи, які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Таким чином, визначальним для вирішення питання того чи є об`єктом оподаткування піднавіс позивача є встановлення обставин належності позивача до категорії сільськогосподарських товаровиробників. При цьому, як вже наголошувалось судом вище, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників, з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік, відносять лише тих осіб, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції, її переробкою та здійснюють операції з її постачання тощо.

Тобто у спірному випадку значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).

У постанові від 11.04.2023 у справі №380/18104/21 Верховний Суд вказав, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

У світлі таких доводів суд зауважує, що надані позивачем докази не містять належної інформації щодо предмета доказування, адже сама по собі наявність у користуванні земельних ділянок, сільськогосподарської техніки, а також корів, бичків та овець не свідчить про те, що позивач виробляв, переробляв та реалізовував сільськогосподарську продукцію. В даному випадку позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу про те, що у спірний період (2023 рік) він здійснював операції з постачання (реалізації) сільськогосподарської продукції, тобто являвся сільськогосподарським товаровиробником.

Суд наголошує, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі, призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника.

З огляду на вказане, суд зазначає, що матеріалами справи не підтверджено і судом не здобуто доказів належності позивача до сільськогосподарських товаровиробників, а отже, судом не встановлено підстав для звільнення у 2023 році піднавісу, що знаходиться за адресою Рівненська обл., Рівненський р-н, с.Колодязне, вул.Миру, буд.49в, загальною площею 347,5 кв.м, від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, за підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

В той же час суд зазначає, що контролюючий орган застосовуючи рішення №391 від 30.06.2021, зобов`язаний застосовувати ставку оподаткування, яка відповідає конкретному об`єкту, а як зазначено судом вище, належний позивачу піднавіс у 2023 році відповідно до вказаного рішення органу місцевого самоврядування оподатковувався за нульовою ставкою, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкове повідомлення-рішення та необхідність його скасування.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Рівненській області податкове повідомлення-рішення №0-1701-UA0057923 від 10.06.2024.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 11 липня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя Д.П. Зозуля