Справа № 320/20400/23
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Чаку Є.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Представництва Хало Траст в Україні на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 у справі за адміністративним позовом Київського міського відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Представництва Хало Траст в Україні про стягнення адміністративно - господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з Представництва Хало Траст в Україні адміністративно-господарські санкції та пені в розмірі 4 845 426,94 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для стягнення спірних коштів відсутні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) Представництво Хало Траст в Україні, ідентифікаційний код 26620390, правовий статус суб`єкта - без права юридичної особи, вид діяльності за КВЕД-2010: 39.00 Інша діяльність щодо поводження з відходами, знаходиться за адресою: 01054, м. Київ, вул. Рейтерська, б. 21/23, офіс 23 та є філією (іншим відокремленим підрозділом).

Відповідно до Свідоцтва про акредитацію відокремленого підрозділу іноземної неурядової організації від 23.11.2015 №1450586 метою діяльності відповідача є представництво та допоміжна діяльність ХАЛО ТРАСТ (THE HALO TRUST) в Україні, відповідно до місії принципів та політики організації.

Як вказує позивач, 17.04.2023 за допомогою веб-порталу електронних послуг ПФУ до електронного кабінету роботодавця - Представництва Хало Траст в Україні направлено розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю (далі - Розрахунок сум АСГ)

Згідно вказаного розрахунку розмір адміністративно-господарських санкцій становить - 4 659 064,44 грн., які сплачено в добровільному порядку відповідачем не були, у зв`язку із чи позивач звернувся до суду із позовом про їх стягнення.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про наявність правових підстав для стягнення з Представництва Хало Траст адміністративно-господарських санкцій в розмірі 4 659 064,44 грн.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно частин першої, другої, третьої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Таким чином, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю зобов`язані працевлаштовувати осіб з інвалідністю у межах встановленого нормативу робочих місць. За невиконання такого обов`язку ці особи несуть відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

У спірних правовідносинах відповідач наполягає на тому, що він не належить до кола суб`єктів, які зобов`язані працевлаштовувати осіб з інвалідністю у межах встановленого нормативу робочих місць, а відтак і не може нести відповідальності за невиконання цього обов`язку.

Відповідно до частини другої статті 31 Закону України «Про громадські об`єднання» громадські об`єднання, філії та представництва іноземних неурядових організацій за порушення законодавства несуть відповідальність, передбачену цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, представництва іноземних неурядових організацій несуть відповідальність, передбачену законами України, у тому числі і Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Водночас, для цілей правильного вирішення даної справи належить встановити чи зобов`язане таке представництво, яким є відповідач, виконувати обов`язки, передбачені цим законом щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у межах встановленого нормативу робочих місць (стаття 19).

Згідно приписів частини четвертої статті 2 Закону України «Про громадські об`єднання» неурядові організації інших держав, міжнародні неурядові організації (далі - іноземні неурядові організації) діють на території України, у тому числі через утворені на території України філії та представництва, відповідно до цього Закону та інших законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 95 Цивільного кодексу України представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва.

Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва.

Отже, для цілей вирішення даного спору позивач як представництво іноземної неурядової організації є відокремленим підрозділом цієї організації, яка через відповідача діє на території України, відповідно до законів України на підставі затвердженого цією організацією положення.

Відповідно до частини першої статті 52 Закону України «Про міжнародне приватне право» до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Особливості регулювання трудових правовідносин щодо працевлаштування осіб з інвалідністю передбачені Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Так, частина третя статті 18 цього Закону передбачає, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалося, нормативні обсяги належних до створення робочих місць визначає стаття 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а відповідальність за їх невиконання встановлює стаття 20 цього Закону.

Для цілей правильного вирішення даного спору важливо відмітити, що норми чинного законодавства не розділяють організації за ознакою їх резидентності для цілей виконання ними вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Таким чином, будь-яка організація, яка використовує працю на території України зобов`язана дотримуватись національних вимог щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у визначених законом нормативних обсягах.

Згідно пункту 9.1 Положення про відокремлений підрозділ іноземної неурядової організації «Представництво ХОЛО ТРАСТ в Україні» (далі - Положення) відносини із співробітниками Представництва, що виникають на підставі трудового договору, регулюються чинним трудовим законодавством.

Відповідно до пункту 6.3 Положення Голова Представництва приймає на роботу та звільняє з роботи співробітників Представництва, за попереднім погодженням із Компанією у відповідності до штатного розкладу, застосовує до них засоби заохочення та/або накладання на них стягнення у відповідності до правил внутрішнього трудового розпорядку, діючого трудового законодавства України, цього Положення та інших внутрішніх правил Представництва.

Таким чином, організація, яку представляє відповідач, при використанні найманої праці на території України зобов`язана виконувати вимоги національного законодавства щодо обов`язку працевлаштування осіб з інвалідністю. Відповідач же як підрозділ, який представляє таку іноземну організацію, яка діє на території України у відповідності до законів України, несе відповідальність за порушення вимог національного законодавства України в силу прямих приписів частини другої статті 31 Закону України «Про громадські об`єднання».

Таким чином, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що відповідач не належить до кола суб`єктів, які відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» зобов`язані здійснювати працевлаштування осіб з інвалідністю у визначених законом нормативних обсягах.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували факт невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю, або ж заперечували б правильність розрахунку застосованого штрафу. Тому, колегія суддів оскаржуване рішення суду у цій частині не перевіряє.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Представництва Хало Траст в Україні залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2024 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя Є.В. Чаку

Повний текст постанови складений 08.07.2025.