Справа № 160/14012/25
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу для пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду її страхового стажу з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1998 року (робота на території Рф), періодів її спеціального стажу роботи за вислугою років як працівнику освіти з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року (робота вчителем на території Рф) та не виплати їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити з 29 січня 2025 року перерахунок пенсії ОСОБА_2 , зарахувавши до її страхового стажу період її страхового стажу з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1998 року (робота на території Рф), зарахувавши до її спеціального стажу роботи за вислугою років як працівника освіти періоди з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року (робота вчителем на території Рф), а також нарахувати їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати, та виплатити усю заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.
В обґрунтування позовних вимог посилався на протиправність дій відповідачів, що виразились у безпідставній відмові провести перерахунок пенсії позивача та виплатити грошову допомогу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач відзиви на позовну заяву не надав.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та з 29.01.2025 року отримує пенсію за віком.
Не є спірним, що періоди трудової діяльності позивача з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1998 року (робота на території рф) не враховано до страхового стажу позивача. Також до спеціального стажу не враховано періоди роботи за вислугою років як працівнику освіти з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року (робота вчителем на території рф), що підтверджується формою розрахунку РС-право (а.с.26).
У листі від 28.04.2025 року відповідач зазначив, що періоди трудової діяльності позивача за межами України враховані до 01.01.92 року, а також вказав про відсутність підстав для виплати спірної допомоги за відсутності необхідного спеціального стажу, який має складати 30 років при набутих 25 років 05 місяців 17 днів.
Указані обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.
Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі і із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України
В свою чергу, частиною першою статті 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року №1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України №290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав №01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі №291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі №345/9/17.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Щодо доводів відповідача, викладених у листі від 28.04.2025 року із приводу не врахування роботи в рф після 01.0192 у зв`язку із офіційним зупиненням з російською федерацією правових відносин, то суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки неможливість врахування періодів роботи за межами України до страхового та спеціального стажу позивача, у зв`язку припиненням правових відносин з російською федерацією, не може бути підставою для позбавлення права на справедливий судовий захист на отримання пенсії у більшому розмірі та визначення права на отримання грошової допомоги, оскільки, такі обставини виникли не з вини позивача та він не міг вплинути на них.

Не менш важливим є те, що на час трудової діяльності позивачки у спірний період Угода була чинною, а тому її положення протиправно не застосовані відповідачем та, як наслідок, протиправно не зараховано до страхового стажу період з 01.01.1992р. по 21.08.1998р. (робота на території рф), а також протиправно не зараховано до спеціального стажу роботи за вислугою років як працівнику освіти періоди з 30.08.1988р. по 23.12.1991р. та з 01.09.1992р. по 21.08.1998р. (робота працівником освіти на території рф).

Зауважень із приводу приналежності посад позивача у період з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року до переліку професій, який дає право на зарахування цього періоду до спеціального стажу, відповідачем не висловлено.

За таких обставин, позовні вимоги позивача у цій частині є обгрунтованими та підлягають частковому задоволенню шляхом зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивача з урахуванням цих періодів з моменту призначення. Вимогу про виплату заборгованості внаслідок проведеного перерахунку суд залишає без задоволення з огляду на її передчасність.

Із приводу позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати позивачеві грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, одноразово у розмірі десяти місячних пенсій суд зазначає про таке.

Згідно п.7-1 розділу ХV Закону №1058-IV особам, які на день пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали установах державної або комунальної форми власності на посадах досягнення в закладах та , робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е-ж статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років ) на таких посадах , а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.7 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 р. №1191, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Судом встановлено, що підставою для відмови у виплати цієї допомоги слугували твердження відповідача відсутності у позивача необхідного спеціального стажу, який має складати 30 років при набутих 25 років 05 місяців 17 днів.

Як уже попередньо зазначено, що період роботи позивача з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року підлягає зарахуванню до спеціального стажу позивача.

Між тим, обрахунок цього стажу з урахуванням зарахованого у цьому рішенні, є виключною компетенцією відповідача. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

У силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що відповідачем не було проведено розрахунок пільгового стажу для призначення пенсії позивача, з урахуванням зарахованих цим судовим рішенням періодів роботи.

З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на спірну допомогу, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.03.2025 року про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні у цій справі.

Відповідно, вимогу при виплату такої допомоги суд залишає без задоволення.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат зі сплати здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорціно до задоволених позовних вимог.

Із приводу розподілу судових витрат на правничу допомогу суд зазначає про надання належних доказів її понесення та співмірності заявленої до стягнення суми (2 000,00 грн) до предмету спору, а тому враховуючи часткове задоволення позову, суд доходить висновку про стягнення з відповідача таких витрат у розмірі 1 500,00 грн

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1998 року, а до спеціального стажу роботи за вислугою років як працівнику освіти періодів роботи з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року та відмови у виплаті грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 січня 1992 року по 21 серпня 1998 року, а до спеціального стажу роботи за вислугою років як працівнику освіти періодів роботи з 30 серпня 1988 року по 23 грудня 1991 року та з 01 вересня 1992 року по 21 серпня 1998 року, внаслідок чого здійснити перерахунок та виплату пенсії з 29.01.2025 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 року про виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні та зарахованих цим рішенням періодів роботи ОСОБА_1 до спеціального стажу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 453,44 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна