Справа № 320/7556/25
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про передачу справи за підсудністю

14 липня 2025 року м. Київ 320/7556/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративного позову Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зупинення виконання постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася Державна судова адміністрація України (адреса вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ) з позовом до Відділ примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (адреса вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, ), в якому просить суд скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу від 21.01.2025 ВП НОМЕР_2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року позовна заява Державної судової адміністрації України до Відділу примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та зупинення виконання постанови залишена без руху та наданий час для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- оригіналу документа про сплату 2422,40 грн судового збору або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону;

- письмових пояснень з обґрунтуванням підстав звернення з відповідним позовом саме до Київського окружного адміністративного суду, а не до суду, що видав виконавчий документ.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач надав до суду докази оплати судового збору.

В той же час, письмові пояснення з обґрунтуванням підстав звернення з відповідним позовом до Київського окружного адміністративного суду, а не до суду, що видав виконавчий документ, як то передбачено положеннями процесуального та спеціального законодавства, не надано.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності (пункт 4).

Досліджуючи питання правомірності обраної позивачем юрисдикції розгляду та вирішення даного спору, суд зазначає таке.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п.24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п.1 ст.6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Отже, поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частини п`ятої статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначено статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною першою якої передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначено у розділі X Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404).

Частиною першою статті 74 Закону №1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною другою статті 74 Закону №1404 передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З аналізу відповідної статті Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що адміністративним судам підсудні спори щодо рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, які можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, а також рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами.

Тобто, до адміністративного суду можна звернутися за правилами загальної чи альтернативної підсудності, визначеної статтями 25, 26 КАС України у спорах стосовно рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами.

В той час, як стосовно спорів стосовно рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, які оскаржуються сторонами, іншими учасниками та особами, необхідно звертатися саме до адміністративного суду, який видав виконавчий документ.

Таким чином, вказана правова норма містить правило, відповідно до якого, оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця щодо виконання судового рішення здійснюється до того суду, який таке рішення ухвалив.

Будь-яких особливостей чи винятків із наведеного правила щодо оскарження вимог виконавця норми Закону № 1404-VIII чи будь-якого іншого законодавчого акту не містять.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства на загальних підставах, визначених § 3 «Територіальна юрисдикція (підсудність)» глави 2 «Адміністративна юрисдикція» розділу І «Загальні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з позовної заяви та долучених до неї матеріалів, позивач у даній справі оскаржує постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладання штрафу, яка прийнята в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, яке здійснюється на підставі виконавчого листа № 200/5580/23, виданого 27.03.2024 Луганським окружним адміністративним судом.

Приписами частини першої статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 512 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Згідно з постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайрівни про накладення штрафу від 21.01.2025 року ВП № НОМЕР_1 боржником є Державна судова адміністрація України, стягувачем є ОСОБА_1 .

Отже, зі змісту позовної заяви вбачається, що Державною судовою адміністрацією України, яке є стороною виконавчого провадження, оскаржуються дії виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, на підставі якого Луганським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист від 27.03.2024 року № 200/5580/23.

Відтак, проаналізувавши вищенаведені обставини необхідно зазначити, що до даної позовної заяви застосовується спеціальний порядок судового оскарження, відповідно до якого вона підлягає розгляду судом, який видав виконавчий документ, тобто Луганським окружним адміністративним судом.

Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року у справі N 826/9930/17 та від 11 липня 2018 року в справі N 813/2871/17, у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі №826/1312/17, від 03 липня 2019 року у справі №826/1313/17.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з частиною 6 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, питання про передачу адміністративної справи, крім випадку, визначеного пунктами 4-6 частини 1 цієї статті, суд вирішує ухвалою, яка може бути оскаржена.

Керуючись статтями 29, 48, 52, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Адміністративну справу № 320/7556/25 передати за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду.

2. Передачу справи здійснити не пізніше наступного дня після закінчення строку на оскарження ухвали, а в разі подання апеляційної скарги - після залишення її без задоволення.

3 . Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.