Справа № 420/34098/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши заяву про самовідвід судді по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови Вищої ради правосуддя Усика Григорія Івановича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Вищої ради правосуддя Усика Григорія Івановича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою від 06.11.2024 року відкрито провадження у справі та ухвалено про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
При вирішенні питання про прийняття справи до провадження суддя Андрухів В.В. 14.07.2025 року подав заяву про самовідвід, яка мотивована наступним.
З позивачем по справі суддя особисто знайомий з початку 2000-х років, з часів роботи суддею Жовтневого районного суду міста Одеси, а надалі - новоутвореного Приморського районного суду міста Одеси, коли позивач працював у прокуратурі Одеської області, а його дружина - в прокуратурі Жовтневого району міста Одеси.
У той період вони неодноразово зустрічалися на святкуванні днів народження колег.
У період роботи судді Андрухіва В.В. суддею Одеського окружного адміністративного суду позивач Аблов Є.В. неодноразово брав участь у святкуванні професійного свята працівників суду та новорічних свят з колективом Одеського окружного адміністративного суду.
Отже, тривалий час знайомства з позивачем, неодноразові спілкування у неформальній обстановці, на думку судді, можуть вплинути на неупередженість та об`єктивність розгляду даної справи, а тому суддя вважає, що він не може брати участі в розгляді цієї справи і заявив самовідвід на підставі п.4 ч.1 ст.36 КАС України.
Розглянувши заяву про самовідвід, суд зазначає таке.
Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань адміністративного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у адміністративних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.
Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд, відіграє практика Європейського суду з прав людини, в контексті якої повинна формуватися національна судова практика.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікована 11.09.1997 року) відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому, ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики Європейського суду з прав людини, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.
Європейський суд з прав людини напрацював критерії, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці Європейського суду з прав людини визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо (П`єрсак проти Бельгії); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант (Прокол проти Люксембургу); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі (Дактарас проти Литви); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення (Макгоннелл проти Сполученого Королівства), тощо.
У справі Деміколі проти Мальти було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.
Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання.
Згідно з Бангалорськими принципами поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою. Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, у якій він повинен винести рішення. Суддя не тільки виключає будь-які взаємовідносини, що не відповідають посаді, чи втручання з боку органів законодавчої та виконавчої влади, а й робить це так, щоб це було зрозуміло навіть сторонньому спостерігачу. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів (пункти 1.1-1.6).
Відповідно до п.п.2.1, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
За викладених у заяві про самовідвід обставин, суд доходить висновку, що для судді Андрухіва В.В. не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі і, крім того, у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді.
Згідно п.4 ч.1 ст.36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до вимог ст.39 КАС України за наявності підстав, зазначених у ст.ст. 36-38 КАС України, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Таким чином, суд дійшов висновку що заява про самовідвід судді Андрухіва В.В. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) судді, який розглядає справу одноособово, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді іншим суддею, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.
На підставі викладеного, керуючись ст.31, п.4 ч.1 ст.36, ст.ст.40, 41, 248, 256, 293 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Заяву судді Одеського окружного адміністративного суду Андрухіва В.В. про самовідвід - задовольнити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в апеляційному порядку окремо від судового рішення у справі не підлягає.

Суддя В.В. Андрухів