Справа № 380/7983/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 рокусправа № 380/7983/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Івасюка 8, с. Малехів, Львівська обл., ) про визнання протиправною та скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 111092 до ФОП ОСОБА_1 у розмірі 17 000,00 грн., що винесена Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті 02 квітня 2025 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується із спірною постановою та вважає її протиправною, оскільки відповідач, при розгляді матеріалів справи, не врахував, що позивач не є автомобільним перевізником у розумінні норм ЗУ «Про автомобільний транспорт» та не може бути притягнутим до відповідальності, оскільки не є суб`єктом даного правопорушення. Вважає, що посадова особа відповідача при здійсненні рейдової перевірки припустила, що автомобільним перевізником виступає ФОП ОСОБА_1 , на підставі факту належності йому транспортного засобу на праві власності та на підставі того, що позивач має ліцензію на здійснення господарської діяльності №99 від 23.02.2024. Проте, дане припущення не відповідає дійсності, оскільки водій ОСОБА_2 виступав належним користувачем автомобіля д. н. з. НОМЕР_2 за Договором позички транспортного засобу від 22.06.2023 року а отже, в момент здійснення рейдової перевірки, водій автомобіля був його належним користувачем та використовував його на відповідних правових підставах визначених Договором.

Ухвалою суду від 28.04.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що, відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 422, 08 лютого 2025 року, у м. Львів по пл. Двірцева 1, старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) в Львівській області, був зупинений транспортний засіб марки TOYOTA, Prius, державний номерний знак - НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснював перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення.

У ході рейдової перевірки транспортного засобу було встановлено порушення ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, перевізник не забезпечив водія дійсним протоколом перевірки технічного стану до транспортного засобу р.н. НОМЕР_2 , чим порушено ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух». Водій транспортного засобу, надав для перевірки посадовій особі Укртрансбезпеки, документи на підставі яких здійснювалось ним перевезення, а саме: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та витяг з ліцензії №99 від 23.02.2024 року, вказане підтверджується матеріалами справи та відео-записом з нагрудного відео- реєстратора посадової особи контролюючого органу.

За результатами рейдової перевірки складено Акт № АР 086750 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 08.02.2025 року. Водій зі змістом акту № АР 086750 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 08.02.2025 року, ознайомився, копію отримав.

Відповідач звертає увагу, що, відповідно до витягу з ліцензії №99 від 23.02.2024 року, який був наданий посадовій особі Укртрансбезпеки, вбачається, що вона була видана ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення та на необмежений строк дії ліцензії. Окрім цього відповідно до даних Ліцензійного реєстру перевізників, який є складовою Єдиного комплексу інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті, транспортний засіб марки TOYOTA, Prius, державний номерний знак - НОМЕР_2 , використовується для провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів (ліцензійної діяльності) фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , тобто позивачем.

Зазначає, що відповідно до п.п. 2 та п.п. 5 пункту 16 Ліцензійних умов № 1001, Ліцензіат зобов`язаний; повідомляти в електронній формі через Єдиний комплекс інформаційних систем у сфері безпеки на наземному транспорті органу ліцензування про всі зміни даних, зазначених у заяві, документах та відомостях, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, не пізніше одного місяця з дня настання таких змін; зберігати транспортні засоби згідно з вимогами підпункту 2 пункту 26 цих Ліцензійних умов. Відповідно до п.п. 4 пункту 27 Ліцензійних умов № 1001 До використання під час провадження господарської діяльності допускаються транспортні засоби, які: внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців як засоби провадження господарської діяльності ліцензіата, що відповідають цим Ліцензійним умовам. Відповідно до пункту 28 Ліцензійних умов № 1001, використання транспортного засобу одночасно декількома ліцензіатами заборонено.

На момент проведення рейдової перевірки посадовій особі Укртрансбезпеки було надано основний документ, який підтверджує, що позивач є автомобільним перевізником у даних перевезеннях, а саме витягу з ліцензії №99 від 23.02.2024 року, в якому позивача, визначено автомобільним перевізником, а також згідно відомостей з Ліцензійного реєстру перевізників ЄКІС, в яких відомостями про засоби провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, зазначено транспортний засіб, марки TOYOTA, Prius, державний номерний знак - НОМЕР_2 , при цьому позивач жодними доказами не спростував факту зазначення ним вказаних відомостей в системі «Шлях», а також наявності та пред`явлення водієм до перевірки вказаного витягу з ліцензії.

Враховуючи імперативні вимоги ст. ст. 34, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник повинен забезпечити водія транспортного засобу, а водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати (під час проведення рейдової перевірки) для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, зокрема це протокол перевірки технічного стану транспортного засобу.

Наведене у своїй сукупності, на думку відповідача, свідчить про законність застосування до ФОП ОСОБА_1 постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 111092 від 02.04.2025 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у відповіді на відзив, зокрема, зазначив, що у матеріалах справи немає жодних доказів на підтвердження того, що в момент здійснення перевірки надавались будь-які послуги з перевезення пасажирів на комерційній основі, а отже, немає правових підстав для притягнення до відповідальності за абз. З ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Вважає, що адміністративний орган не врахував того, що в момент здійснення рейдової перевірки, водій автомобіля був його належним користувачем та використовував його на відповідних правових підставах визначених Договором - для особистих чи інших потреб, та не використовував автомобіль для здійснення будь-якої господарської діяльності, що призвело до винесення протиправної постанови.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача, зокрема, вказав, що відповідно до даних, наданих у службовій записці директора Департаменту надання адміністративних послуг на наземному транспорті Укртрансбезпеки від 15.05.2025 року №19371/2.1.1/18-25, за наявними відомостями в СКІС, транспортний засіб марки TOYOTA, Prius, модель Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 заявлений як такий, що використовується ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з перевезення пасажирів автомобільним транспортом шляхом подачі заяви про отримання ліцензії від 15 лютого 2024 року № 2953/2/2024, рішення щодо видачі якої було затверджено наказом Укртрансбезпеки від 23 лютого 2024 року № 99 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів про отримання ліцензій». Повідомлення про зміну даних щодо зняття заявленого транспортного засобу марки TOYOTA, Prius, модель Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) через ЄКІС станом на 13 травня 2025 року до Укртрансбезпеки не надходило. Тобто, позивач 15 лютого 2024 року, заявив транспортний засіб марки TOYOTA, Prius, модель Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 , як такий, що використовується ним з перевезення пасажирів автомобільним транспортом шляхом подачі заяви про отримання ліцензії. Вважає, що із наявних у справі доказів, а також, суперечливої поведінки самого Позивача вбачається, що Договір позички від 22,06.2023 фактично не виконувався. Іншими словами. Позивач підтвердив використання транспортного засобу марки TOYOTA, PRIUS PRIUS реєстраційний номер НОМЕР_2 , у ході здійснення власної господарської діяльності шляхом повідомлення органу ліцензування, яким є Укртрансбезпека, при поданні заяви про видачу ліцензії. Зокрема, це підтверджується витягом із ліцензії, який було надано водієм при проведенні перевірки.

Також у додаткових поясненнях представник відповідача вказав, що під час спілкування з посадовими особами Укртрансбезпеки, водій підтвердив, що здійснює перевезення пасажирів, це зокрема вбачається з відео- матеріалів фіксації проведення рейдової перевірки транспортного засобу марки TOYOTA, Prius, державний номерний знак - НОМЕР_2 . Окрім цього, в ході проведення рейдової перевірки водій транспортного засобу, надав для перевірки посадовій особі Укртрансбезпеки, документи на підставі яких ним в момент проведення рейдової перевірки здійснювалось перевезення, а саме: посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та витяг з ліцензії №99 від 23.02.2024 року.

Представник позивача у додаткових поясненнях зауважив, що у матеріалах справи відсутні будь які докази, що доводили б здійснення перевезення пасажирів взагалі. З першого відеозапису, видно, що пасажири у автомобілі були відсутні, що виключає можливість здійснення «перевезення пасажирів». У документах, складених відповідачем, відсутні пояснення стосовно того, на підставі яких ознак посадові особи дійшли висновку про здійснення позивачем саме пасажирських перевезень на замовлення та чи попередньо узгоджувались такі замовлення, зокрема інспектором не з`ясовано комерційної основи такого перевезення. Оскільки відсутній склад адміністративно-господарського правопорушення, відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», то і відсутні підстави для притягнення позивача до відповідальності.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

08.02.2025 контролюючими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 03.02.2025 №НР000590 та графіку проведення рейдових перевірок, проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

08.02.2025 старшим державним інспектором Укртрансбезпеки у м. Львові на пл. Двірцевій, 1, під час перевірки транспортного засобу «TOYOTA, PRIUS», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , водій ОСОБА_2 , було виявлено порушення cт. ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, перевізник не забезпечив водія дійсним протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу р.н. НОМЕР_2 , чим порушено ст. 35 ЗУ «Про дорожній рух», відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: ч. 1 абз. 3 перевезення пасажирів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 цього Закону.

Ці відомості підтверджені Актом від 08.02.2025 № АР086750 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Водій із актом ознайомлений, від підпису відмовився.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником транспортного засобу «TOYOTA, PRIUS», д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Відповідачем на адресу позивача направлено повідомлення №16727/33/24-25 від 19.02.2025 про розгляд матеріалів справи про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, що відбудеться 12.03.2025 о 09:00 у приміщенні Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області за адресою: Львівська обл., Львівський р-н, с. Малехів, вул. В. Івасюка, буд. 8, 3-й пов.

За результатами розгляду адміністративної справи щодо позивача, Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області було винесено постанову від 02.04.2025 №ПШ111092 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні визначено Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 2344-III).

Згідно з ч. 7 ст. 6 Закон № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення № 103).

Згідно з пунктом 1 Положення № 103 Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 4 Положення № 103 передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок № 1567).

Пунктом 4 Порядку № 1567 передбачено, що державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

За приписами пункту 13 - 15 Порядку № 1567 графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відтак, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо автомобільних перевезень.

Згідно матеріалів справи, працівниками Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області 08.02.2025 було проведено перевірку транспортного засобу марки «TOYOTA, PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 08.02.2025 № АР086750. У Акті зафіксовано виявлене порушення ст. ст. 39, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», а саме: при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, перевізник не забезпечив водія дійсним протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу р.н. НОМЕР_2 .

Вказані обставини стали підставою для прийняття відповідачем спірної постанови.

Статтею 34 Закону № 2344-III встановлені вимоги до автомобільного перевізника, останній зобов`язаний: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирі.

Частиною першою ст. 39 Закону № 2344-III визначено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону № 2344-III документами для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення є:

- для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

- для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, положеннями статті 39 Закону № 2344-III визначено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 35 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язковість технічного контролю транспортних засобів.

Транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті (ч. 1 ст. 35 Закону № 3353-XII).

Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища. Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Обов`язковий технічний контроль транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та зареєстрованих територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, здійснюють суб`єкти проведення обов`язкового технічного контролю, які мають на правах власності або користування обладнання, що дає змогу перевіряти технічний стан транспортних засобів на відповідність вимогам безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища (ч. 5 ст. 35 Закону № 3353-XII).

Періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить, зокрема, для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

На кожний транспортний засіб, що пройшов обов`язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб`єкт проведення обов`язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. У протоколі зазначається строк чергового проходження обов`язкового технічного контролю транспортного засобу відповідно до періодичності проходження, встановленої частиною восьмою цієї статті (ч. 8 ст. 35 Закону № 3353-XII).

З наведеного суд робить висновок, що автомобільний перевізник повинен забезпечити водія транспортного засобу, а водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати (під час проведення рейдової перевірки) для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, зокрема, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу.

Позивач, заперечуючи проти застосування до нього адміністративно-господарського штрафу, зокрема вказує, що він є власником легкового автомобіля «TOYOTA, PRIUS», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , однак, вказаний транспортний засіб був переданий ним у користування ОСОБА_2 на підставі Договору позички транспортного засобу від 22 червня 2023 року.

Верховним Судом у постановах від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21, від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21, від 06.09.2023 у справі № 120/5064/22, від 16.08.2023 у справі № 160/12371/22 сформовано сталу та послідовну судову практику щодо застосування статей 48 та 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», зокрема, в контексті реалізації повноважень Укртрансбезпеки щодо притягнення суб`єктів господарської діяльності до адміністративної відповідальності.

Верховний Суд, проаналізувавши наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

В цьому контексті основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд зауважив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22, від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21.

Тобто, положення статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі № 620/18215/21).

Згідно матеріалів справи, водієм ОСОБА_2 було надано посадовій особі Укртрансбезпеки при перевірці транспортного засобу посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, витяг з ліцензії №99 від 23.02.2024 року, відповідно до якого ліцензія була видана Укртрансбезпекою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), на внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення та на необмежений строк дії ліцензії.

Як свідчать відомості Акту від 08.02.2025 № АР086750 та не спростовується позивачем, водій ОСОБА_2 під час здійснення перевірки не надав посадовій особі Укртрансбезпеки договору позички транспортного засобу від 22 червня 2023 року.

Крім цього, водій, при ознайомленні із Актом та його підписанні особистим підписом, у графі Акту «Пояснення водія про причини порушень» власноручно вказав «не встиг пройти ТО». При цьому, водій не заперечував щодо виявленого правопорушення, не вказав, що транспортний засіб використовується ним для особистих потреб на підставі укладеного із позивачем договору позички та що ним не здійснюються пасажирські перевезення.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 828 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

При цьому, частиною першою статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Із долученої до матеріалів справи копії договору позички транспортного засобу від 22.06.2023, суд встановив, що укладений позивачем з ОСОБА_2 договір не був нотаріально посвідчений, а отже, є нікчемним, внаслідок чого суд відхиляє посилання позивача на цей договір як на підставу правомірності свого позову.

Натомість, відповідач із відомостей Інформаційно-комунікаційної системи «Єдиний комплекс інформаційних систем Укртрансбезпеки» встановив, що транспортний засіб марки Toyota, модель Prius, реєстраційний номер НОМЕР_2 заявлений як такий, що використовується ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з перевезення пасажирів автомобільним транспортом шляхом подачі заяви про отримання ліцензії від 15 лютого 2024 року № 2953/2/2024, рішення щодо видачі якої було затверджено наказом Укртрансбезпеки від 23 лютого 2024 року № 99 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів про отримання ліцензій».

Саме витяг із ліцензії №99 від 23.02.2024 року пред`явив водій ОСОБА_2 посадовим особам Укртрансбезпеки під час рейдової перевірки.

Суд враховує, що статтею 1 Закону №2344-III визначено поняття автомобільного перевізника та водія відповідно до якої автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Отже, Актом від 08.02.2025 № АР086750 встановлено факт порушення позивачем вимог законодавства, а саме: при здійсненні пасажирських перевезень легковим автомобілем на замовлення, перевізник не забезпечив водія дійсним протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу р.н. НОМЕР_2 , чим порушено ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Статтею 60 Закону №2344-III передбачений вичерпний перелік порушень законодавства про автомобільний транспорт, за які застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Так, згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Підсумовуючи наведене, суд погоджується з висновками відповідача про порушення позивачем Закону №2344-III, які виявлені та стверджені Актом від 08.02.2025, і як наслідок, суд вважає правомірною оскаржувану постанову.

Інші твердження позивача в позовній заяві не спростовують наведений вище висновок суду, а свідчать про бажання позивача уникнути від відповідальності у вигляді сплати штрафу.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що факт ненадання водієм під час перевірки документів, на підставі яких виконуються регулярні спеціальні пасажирські перевезення, відповідно до вимог статті 39 Закону № 2344-ІІІ є доведеним.

Враховуючи вищевикладене, суд висновує, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу від 02.04.2025 №ПШ111092.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 11.07.2025 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович