Справа № 160/12182/25
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач, пенсійний орган, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області), в якій позивач просить суд:
1. визнати протиправними:
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- з 18 лютого 2025 року зарахувати до пільгового стажу за Списком № 1 ОСОБА_1 періоди роботи з 04.08.2010 по 31.01.2017, з 04.04.2017 по 04.05.2018, час проходження військової служби в особливий період з 09.06.2023 по 10.01.2025;
- з 18 лютого 2025 року перерахувати, обчислити пенсію за віком позивача ОСОБА_1 із зарахуванням до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 04.08.2010 по 31.01.2017, з 04.04.2017 по 04.05.2018, часу проходження військової служби в особливий період з 09.06.2023 по 10.01.2025 та виплатити її з урахуванням раніше виплачених сум.
Вищезазначена позовна заява не відповідала вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.05.2025 р. була залишена без руху, з наданням строку для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 р. відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи".
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, у порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.
Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення "Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи" особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Ухвала суду від 12.05.2025 р., якою відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 12.05.2025 р. о 20:19 год., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

При цьому, копія позовної заяви з додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 28.04.2025 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Разом з тим, станом на 14.07.2025 р. (з урахуванням строку на поштове відправлення) та станом на день розгляду цієї справи по суті від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Пояснень, заяв або клопотань по суті спору від відповідача до суду також не надходило.

Таким чином, відповідач правом на подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) та надання доказів по справі не скористався, з клопотанням про продовження строків на надання відзиву до суду не звертався.

На виконання вимог ухвали суду від 12.05.2025 р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області надано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 разом із клопотанням (вх. №24929/25 від 27.05.2025 р.)

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 18.02.2025 р. призначено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі поданої позивачем заяви від 24.02.2025 р. із доданими до неї документами.

Як зазначено у позовній заяві, згідно із рішенням за №75 від 04.03.2025 р. ОСОБА_1 призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 18.02.2025 р. та зазначено, що страховий стаж становить 53 років 5 місяців 25 днів, пільговий стаж за Списком №1 становить 20 років 00 місяців 2 дні. Однак, як вбачається з виписки про періоди страхового стажу до пільгового стажу за Списком №1, позивачу не зараховано період роботи з 04.08.2010 р. по 31.01.2017 р. на посаді слюсар черговий та з ремонту устаткування 5 розряду на виробничій дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування №№1, 2 на дільниці збагачення РЗФ-1;механік дільниці виробничій дільниці з ремонту та утримання механічного устаткування №2 на дільниці збагачення РЗФ-1 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт» згідно довідки №3/102/07 від 16.06.2017 р., та з 01.02.2017 р. по 04.05.2018 р. на посаді слюсар черговий та з ремонту устаткування 5 розряду на виробничій дільниці з ремонту устаткування; механік дільниці виробничої дільниці з ремонту устаткування №2 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Промислові Ремонти» згідно довідки №3/54/07 від 31.05.2018 р.

14.03.2025 р. адвокат Кадук В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з адвокатським запитом за вих. №14/03-С про надання інформації, в якому представник позивача просила пенсійний орган надати наступну інформацію:

«На якій підставі ОСОБА_1 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи з 04.08.2010 по 31.01.2017, з 01.02.2017 по 04.05.2018?».

Також у цьому запиті представник позивача повідомила про обов`язок пенсійного органу надати відповідну інформацію, копії документів на цей запит у строк не пізніше 5 робочих днів з дня отримання цього запиту, а також попередила про адміністративну відповідальність, встановлену ст. 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Адвокатський запит направлений на офіційну електронну адресу відповідача (), на підтвердження чого представником позивача адвокатом Кадук В.В. надано роздруківку сторінки її електронної пошти від 14.03.2025 р.

За підсумками розгляду вищевказаного адвокатського запиту ГУ ПФУ в Дніпропетровській області складено та направлено представнику позивача (адвокат Кадук В.В.) відповідь (лист «Про надання відповіді») за №0400-010307-8/58063 від 21.03.2025 р., в якому пенсійний орган стосовно витребуваної інформації повідомив, що надані ОСОБА_1 довідки від 16.06.2017 №3/102/07 та від 31.05.2018 №3/54/07, які видані ТОВ «Промисловий Ремонт» підлягають перевірці відповідності даних, зазначених у них, первинних документах.

Також у цьому листі відповідач зазначив, що після надходження даних за результатом проведеної перевірки, пільговий стаж заявника буде переглянуто.

У позовній заяві зазначено, що 04.04.2025 р. відповідачем було повідомлено позивача про перегляд пенсійної справи та винесення рішення №75 від 03.04.2025 р., за яким переглянуто пільговий стаж за Списком №1 ОСОБА_1 та виключено з пільгового стажу за Списком №1 період з 09.06.2023 р. по 10.01.2025 р., зарахувавши його до періоду військової служби в особливий період. Згідно виписки про період страхового стажу страховий стаж ОСОБА_1 став складати 33 роки 5 місяців 26 днів (з урахуванням подвоєння загальний страховий стаж складає 51 рік 5 місяців 26 днів), у тому числі пільговий стаж за Списком №1 18 років 00 місяців 00 днів.

09.04.2025 р. адвокат Кадук В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до відповідача з адвокатським запитом за вих. №09/04-С про надання інформації, в якому представник позивача просила пенсійний орган надати наступну інформацію:

«На якій підставі ОСОБА_1 не зараховано до пільгового стажу за Списком №1 період роботи з 09.06.2023 по 10.01.2025?»

Адвокатський запит направлений на офіційну електронну адресу відповідача (), на підтвердження чого представником позивача адвокатом Кадук В.В. надано роздруківку сторінки її електронної пошти від 09.04.2025 р.

За підсумками розгляду вищевказаного адвокатського запиту ГУ ПФУ в Дніпропетровській області складено та направлено представнику позивача (адвокат Кадук В.В.) відповідь (лист «Про надання відповіді») за №0400-010307-8/75411 від 17.04.2025 р., в якому пенсійний орган стосовно витребуваної інформації повідомив, що пенсійну справу ОСОБА_2 було переглянуто та приведено у відповідність до чинного законодавства в частині зарахування періоду військової служби в особливий період з 09.06.2023 р. по 10.01.2025 р. до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вважаючи протиправними дії відповідача, оформлені листом №0400-010307 8/31588 від 13.02.2025 р., щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів роботи з 04.08.2010 р. по 31.01.2017 р. у ТОВ «Промисловий ремонт» та з 04.04.2017 р. по 04.05.2018 р. в ТОВ «Промислові Ремонти» та дії відповідача, оформлені листом №0400-010307-8/75411 від 17.04.2025 р., щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду військової служби в особливий період з 09.06.2023 р. по 10.01.2025 р., представник ОСОБА_1 з метою захисту власних прав та інтересів ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 р. (далі Закон №1058-IV).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частинами 1 - 2 статті 44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону №1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 р. (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 р. №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за №1566/11846 №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду №25-1 від 16.12.2020 р.) (далі Порядок №22-1), зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пунктів 4.1, 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із пунктом 4.3 Порядку №22-1, рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення щодо призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид приймається органом пенсійного фонду, визначеним за принципом екстериторіальності.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком з 17.02.2025 р.

Матеріали та фактичні обставини справи свідчать, що у подальшому після призначення позивачу пенсії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснювались перерахунки пенсії позивача шляхом коригуванням відомостей про його страховий стаж, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками стажу, а також наданими разом із матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 розрахунками стажу.

Слід зазначити, що у даних розрахунках наявні реквізити (номер та дата) різних рішень пенсійного органу, на підставі яких ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснювалися відповідні перерахунки.

Одночасно із цим, суд наголошує, що вказані у розрахунках стажу позивача рішення пенсійного органу не є предметом розгляду в рамках даного спору.

Також слід зауважити, що ОСОБА_1 (в т.ч. через уповноваженого ним представника) після призначення йому пенсії за віком не звертався до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з проханням зарахувати відповідні періоди до пільгового стажу позивач, доказів протилежного до суду не надано й про існування таких доказів суд не повідомлено.

Стосовно подання представником позивача адвокатом Кадук В.В. адвокатських запитів про надання інформації за вих. №14/03-С від 14.03.2025 р. та за вих. №09/04-С від 09.04.2025 р. та отримання від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відповідей на ці запити у вигляді листів за №0400-010307-8-1/58063 від 21.03.2025 р. та за №0400-010307-8/75411 від 17.04.2025 р. суд зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012 р. (далі Закон №5076-VI).

За визначенням, наведеним у статті 24 Закону №5076-VI, адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту. У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.

Зі змісту положень Закону №5076-VI слідує, що адвокатський запит є письмовим зверненням адвоката лише про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Тобто адвокатський запит не є заявою клієнта, в інтересах якого діє адвокат, а тому адвокатський запит не може містити вимогу про перерахунок пенсії.

З огляду на вищевикладене, адвокатські запити представника позивача адвоката Кадук В.В. за вих. №14/03-С від 14.03.2025 р. та за вих. №09/04-С від 09.04.2025 р. за своєю суттю не є заявами, поданими в інтересах ОСОБА_1 , про перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядку №22-1.

Також слід зазначити, що у позовній заяві ОСОБА_1 (в т.ч. у її прохальній частині) позивач оскаржує протиправні дії ГУ ПФУ, оформлені листом № 0400-010307-8-1/58063 від 21.03.2025, щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи з 04.08.2010 по 31.01.2017, з 04.04.2017 по 04.05.2018, а також дії, оформлені листом №0400-010307-8/75411 від 17.04.2025 щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 часу проходження військової служби в особливий період з 09.06.2023 по 10.01.2025.

Разом з тим, суд зауважує, що у вищезазначених адвокатських запитах представником позивача заявлялася вимога виключно про надання інформації про підстави неврахування до пільгового стажу ОСОБА_1 відповідних періодів й не було звернуто прохання та/або вимоги щодо проведення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перерахунку пенсії позивача з зарахуванням таких періодів роботи (служби) до пільгового стажу останнього.

При цьому, зі змісту листів ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за №0400-010307-8-1/58063 від 21.03.2025 р. та за №0400-010307-8/75411 від 17.04.2025 р. слідує, що пенсійний органом було надано у відповідь на адвокатські запити представника позивача запитувану інформацію й у цих листах відсутні відомості щодо відмови в зарахуванні певних періодів роботи позивача до його пільгового стажу.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області при наданні відповідей на адвокатські запити представника позивача (адвокат Кадук В.В.) у вигляді листів за №0400-010307-8-1/58063 від 21.03.2025 р. та за №0400-010307-8/75411 від 17.04.2025 р., не вчиняло дій щодо відмови позивачу в зарахуванні до його пільгового стажу відповідних періодів роботи (служби), що є предметом оскарження у цій справі.

Натомість, відповідач у цих листах лише повідомило представнику позивача запитувану в адвокатських запитах інформацію.

З огляду на те, що ОСОБА_1 (в т.ч. через уповноваженого представника) із відповідною заявою про перерахунок пенсії до відповідача не звертався, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не приймалося рішення про відмову у перерахунку пенсії позивача шляхом зарахування до його пільгового стажу відповідних періодів роботи (служби).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З аналізу наведеної норми вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Тож обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність у спірних правовідносинах відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи, а обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення її прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача саме у спірних правовідносинах.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Конституційний Суд України, надаючи тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України в своєму Рішенні від 14.12.2011 р. №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. Підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у неї права на звернення до суду і задоволення її вимог, визначаються позивачем також самостійно.

Однак, суд під час вирішення справи встановлює наявність або відсутність порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові, про що неодноразово зазначав Верховний Суд в своїх постановах, зокрема, у постановах від 27.04.2020 р. у справі №826/17354/17, від 29.06.2021 р. у справі №1/380/2019/000578 та від 12.06.2018 р. у справі №826/4406/16.

Доводи представника позивача та надані ним докази не спростовують вищевикладені висновки суду у цій справі.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 р. по справі №520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що в рамках спірних правовідносин (зокрема, під час розгляду адвокатських запитів представника позивача (адвокат Кадук В.В.) про надання інформації та надання відповідей на ці запити) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не вирішувалося питання про перерахунок або відмову в проведенні перерахунку пенсії позивача, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій з боку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в межах спірних правовідносин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (в т.ч. позовних вимог зобов`язального характеру, оскільки такі вимоги є похідними щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) як передчасних.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

При цьому, суд враховує, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, №303-A, п.29).

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бендерський проти України" від 15.11.2007, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Крім того, згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до приписів статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із приписами ч. 1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову та звільненням позивача від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м.Дніпро, 49094) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.07.2025 року.

Суддя О.М. Неклеса