Справа № 480/6559/24
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2025 року м. Суми Справа № 480/6559/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., за участю секретаря судового засідання - Заіченко А.М., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відкритому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до відповідачів: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області;
Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області;
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
За участю позивача - ОСОБА_1 .
Суть спору, позиція сторін. Процесуальні дії. Заяви та клопотання сторін.
Позивач 24.07.2024 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Полтавській області щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком; зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області призначити позивачу пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 20.12.1997 до 15.12.2000, з 08.02.2001 до 27.12.2001, з 08.02.2007 до 08.08.2008, з 15.09.2008 до 12.07.2010, з 13.07.2010 до 06.11.2013, з 09.01.2014 до 02.08.2017, з 15.08.2017 до 20.04.2018, з 07.06.2018 до 23.09.2020, з 24.09.2020 до 09.03.2021, з 10.02.2022 до 26.04.2022, з 06.05.2022 до 13.12.2022, з 04.02.2002 до 12.07.2010, а також трудову книжку колгоспника від 05.12.1982.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач звернувся до ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. ГУ ПФУ в Полтавській області прийняло рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу. При прийнятті рішення ГУ ПФУ в Полтавській області не було враховано деякі періоди роботи позивача. Позивач не погодився з мотивами такого рішеня, а тому звернувся до суду.
12.08.2024 до суду від відповідача - ГУ ПФУ в Полтавській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити.
Відзив мотивовано відповідачем тим, що спірне рішення прийято правомірно, у зв`язку з відсутністю у позивача на момент звернення необхідного страхового стажу. До страхового стажу правоміорно не зараховано деякі пепріоди роботи позивача в РФ, оскільки міжнародні договори між Україною та РФ відсутні, а також враховуючи те, що деякі записи у трудовій книжці позивача не містять дату звільнення та посилання на наказ про звільнення.
24.02.2025 та 01.05.2025 позивачем були надані письмові пояснення щодо періодів його роботи в РФ.
Судом було постановлено ухвалу про витребування у позивача доказів. Позивачем надано додаткові пояснення .
06.06.2025 судом призначено у справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідормленням сторін, а також викликано позивача у засідання в якості свідка. 27.06.2025 судом призначено засідання з позивачем в режимі відеоконференції.
02.07.2025 судом здійснено допит свідка та відкладено розгляд справи на 09.07.2025, а також запропоновано позивачу подати заяву про залишеня без розгляду позовної вимоги про зарахування до стажу періоду роботи з 29.04.2002 по 07.02.2007. Позивач такої заяви не подав. В судовому засіданні позивач зазначає, що відмовляється від цієї частини позовних вимог. На пропозицію суду надати письмову заяву, то позивач зазначив, що подавати не буде. Тому суд розглядає позовні вимоги в межах зазначених у позовній заяві вимог.
ГУ ПФУ в Сумській області про відкриття провадження у справі повідомлене належним чином, правом подання відзиву не скористалося. Тому суд, на підставі норми ч.6 ст.162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.
Отже, основним питанням по даній справі є те, чи правомірно відповідачем не зараховано вказані вище періоди до страхового стажу позивача. Відповідаючи на вказане питання, суд зазначає, що неправомірно.
Встановлені судом фактичні обставини. Висновки суду та їх мотиви.
Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується записом у паспорті (а.с.7).
Відповідно до записів трудової книжки за № 7-10,13-31, позивач у періоди з 20.12.1997 до 15.12.2000, з 08.01.2001 до 27.12.2001, з 08.02.2007 до 08.08.2008, з 15.09.2008 до 12.07.2010, з 13.07.2010 до 06.11.2013, з 09.01.2014 до 02.08.2017, з 15.08.2017 до 20.04.2018, з 07.06.2018 до 23.09.2020, з 24.09.2020 до 09.03.2021, з 10.02.2022 до 26.04.2022, з 06.05.2022 до 13.12.2022 працював на території РФ. Згідно з записом трудової книжки за № 11, то 04.02.2002 позивача прийнято водієм в автоколону, а відповідно до запису № 12 - звільнено за власним бажанням (а.с.20-24).
Позивач 23.06.2024 звернувся із заявою до ПФУ про призначення пенсії (а.с.45).
У рішенні відповідачем зазначено, що до страхового стажу не враховано періоди з 20.12.1997 до 15.12.2000, з 08.01.2001 до 27.12.2001, з 08.02.2007 до 08.08.2008, з 15.09.2008 до 12.07.2010, з 13.07.2010 до 06.11.2013, з 09.01.2014 до 02.08.2017, з 15.08.2017 до 20.04.2018, з 07.06.2018 до 23.09.2020, з 24.09.2020 до 09.03.2021, з 10.02.2022 до 26.04.2022, з 06.05.2022 до 13.12.2022, оскільки при призначенні пенсії громадянам, які працювали на території РФ, стаж можливо зарахувати до 31.12.1991. Також до страхового стажу не зараховано період з 04.02.2002 до 12.07.2010, оскільки відсутня дата та наказ при звільненні з роботи (а.с.17).
На переконання позивача, йому протиправно не зарахували до страхового стажу деякі періоди його роботи. Суд погоджується з вказаним твердженням позивача.
Нормою ст.8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальним органом Пенсійного фонду відповідно вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку з 01.01.2004 року.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону).
Частиною 2 ст. 44 вказаного Закону визначено, що призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
За статтею 56 Закону ''Про пенсійне забезпечення'' до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з статтею 101 цього Закону органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Зловживанням з боку пенсіонера, в розумінні ч.1 ст.103 цього Закону, є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.
Відповідно до п.4 постанови КМУ від 27.04.1993 № 391 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Згідно ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.
Згідно статей 3, 5, 6 цієї Угоди усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди. Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст.13 Угоди).
Постановою від 29.11.2022 № 1328 КМУ ухвалив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Отже, Угода припинила чинність через 6 місяців з дня отримання депозитарієм повідомлення України про вихід з Угоди, що сталося не раніше ніж 30.05.2023. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.01.2025 у справі № 620/3520/22.
Таким чином, саме на адміністрацію підприєства було покладено обов`язки належного ведення трудових книжок працівників. У період з 20.12.1997 до 13.12.2022 Угода між РФ та Україною, якою визнавалось взаємне зарахування періодів роботи до страхового стажу, була чинною.
Суд зазначає, що відповідачем не надано: доказів вчинення ним дій щодо отримання довідок від колишніх роботодавців позивача; доказів підроблення позивачем записів у трудовій книжці, зокрема звернень до правоохоронних органів.
Перекладання обов`язку доказування, в тому числі надання відомостей, здійснення виправлень у трудовій книжці, тощо на позивача є неправомірним. Відсутність можливості пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання пенсії.
Крім того, відповідач розуміючи, що правовідносини з даних питань між Україною та РФ фактично не здійснюються, підприємства та архіви, в яких можуть знаходитися документи про роботу позивача знаходяться на території РФ, не роз`яснив позивачу реального алгоритму усунення недоліків.
Вихід України з Угоди жодним чином не повинен призводити до негативних наслідків для громадян України, у тому числі і для позивача, оскільки пенсійні права останніх виникли ще задовго до виходу держави-учасниці із Угоди, а відтак, періоди роботи позивача на території РФ, не можуть бути неврахованими під час визначення стажу при призначенні пенсії саме з таких підстав.
Порушення колишнім роботодавцем позивача законодавства щодо оформлення трудової книжки, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача, а отже не може впливати на його право на пенсійне забезпечення.
У записі трудової книжки позивача за № 11 значиться про прийом позивача на роботу 04.02.2002, а в записі № 12 - про звільнення позивача з такої роботи, без зазначення дати звільнення та підстави. Позивач у письмових поясненннях від 28.04.2025 зазначає, що 04.02.2002 був прийнятий в ЗАО ''895 УНР'' на роботу водієм автобуса, де пропрацював 3 місяці.
Оскільки відсутні будь-які докази, які могли б підтвердити вказані обставини, оскільки архівні установи, в яких можуть міститись такі дані знаходяться на території РФ, то позивач був викликаний до суду для допиту у якості свідка та був попереджений про кримінальну відповідальність.
У судовому засіданні 02.07.2025 свідок повідомив, що з 04.02.2002 був прийнятий на роботу, що також підтверджується записом у його трудовій книжці. Заробітну плату повинні були платити 15 числа кожного місяця. У періоди з 04.02.2002 до 04.03.2002, з 05.03.2002 до 04.04.2002 та з 05.04.2002 позивач працював водієм автобуса. 28.04.2002 написав заяву про звільнення (після обіду робочого дня), оскільки йому не повністю платилась заробітна плата. Вказаний день був останнім робочим днем. Після 28.04.2002 більше не працював водієм на зазначеному підприємстві. Трудову книжку отримав пізніше - 03.05.2002, наказу про звільнення не бачив, однак звільнили саме 28.04.2002. Після цього працевлаштувався на будівництво. Працював неофіційно. Податки не платив, трудових відносин з роботодавцем не укладав. Вказані обставини розуміє. Доказів роботи в той період на будівництві не має. Фактично до працевлаштування 08.02.2007 працював неофіційно на вказаному будівництві. Позивач стверджує, що з 04.02.2002 працював саме до 3 місяців. Суд звертає увагу, що в засіданні 02.07.2025 помилково йшла мова про дату 28.05.2022 та 03.06.2022. Однак зі слів свідка правильною датою звільнення все ж є саме 28.04.2022, оскільки на роботу він був прийнятий 04.02.2002 і не допрацювавши 3 місяці, а саме до 04.05.2002, був звільнений саме 28.04.2002 за власноручно написаною заявою від 28.04.2002, яка в цей день була задоволена роботодавцем і 29.04.2002 він вже не працював.
Суд ще раз звертає увагу, що позивач не повинен нести негативні наслідки від невиконання роботодавцем своїх обов`язків в частині не зазначення у записі трудової книжки позивача за № 12 підстави та дати звільнення позивача. Наведене лише свідчить про неповноту такого запису, допущену роботодавцем позивача. Натомість, оскільки нумерація порядкових номерів записів трудової книжки позивача відповідає хронології подій, а позивач, як свідок, який повідомлений про кримінальну відповідальність, стверджує про роботу у ЗАО ''895 УНР'' протягом 3 місяців з 04.02.2002 до 28.04.2002, а відповідач не спростовує такого, а займає позицію, яка фактично унеможливлює зарахування жодного періоду роботи позивача у такого роботодавця, то суд дійшов висновку про зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 04.02.2002 до 28.04.2002. У зарахуванні періоду з 29.04.2002 до 07.02.2007 до страхового стажу суд відмовляє, оскільки у вказаний період позивач не працював, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі і показаннями свідка - самого позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ПФУ в Полтавській області не відповідає критеріям правомірності, які встановлені нормою ч.2 ст.2 КАС України, а саме: обґрунтованості (не містить належних мотивів); добросовісності і розумності (з урахуванням принципу верховенства права не зазначено алгоритму дій для позивача, в той час як ГУ ПФУ в Полтавській області жодних дій для вирішення ситуації не вчинило); пропорційності (відповідачем не зазначена жодна легітимна мета для такого незарахування).
Тому судом, з урахуванням прохальної частини позову, задовольняються позовні вимоги частково, з виходом за їх межі, а саме шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи з 20.12.1997 до 15.12.2000, з 08.01.2001 до 27.12.2001, з 04.02.2002 до 28.04.2002, з 08.02.2007 до 08.08.2008, з 15.09.2008 до 12.07.2010, з 13.07.2010 до 06.11.2013, з 09.01.2014 до 02.08.2017, з 15.08.2017 до 20.04.2018, з 07.06.2018 до 23.09.2020, з 24.09.2020 до 09.03.2021, з 10.02.2022 до 26.04.2022, з 06.05.2022 до 13.12.2022, а також зобов`язання його повторно розглянути заяву позивача від 23.06.2024, з урахуванням висновків суду (щодо зарахування вищезазначних періодів до страхового стажу позивача).
Вимоги зобов`язати призначити позивачу пенсію за віком задоволенню не підлягають, оскільки на даний момент є передчасними.
ГУ ПФУ в Полтавській області на виконання даного рішення суду не зарахувало до страхового стажу дпозивача періоди роботи позивача в РФ, а взагалі заперечувало проти такого зарахування. В той же час, суд не підміняє суб`єкта владних повноважень.
Отже, суд частково задовольняє позовні вимоги до ГУ ПФУ в Полтавській області, вийшовши за межі позовних вимог. Також суд зазначає, що ГУ ПФУ в Сумській області не порушувало прав позивача.
Судові витрати.
Враховуючи те, що вимоги задоволені частково, але спір виник внаслідок протиправності рішення ГУ ПФУ в Полтавській області, суд на підставі ч.6 ст.139 КАС України стягує з нього на користь позивача судовий збір у повному обсязі у сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд
1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
5. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - відмовити.
7. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
8. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
9. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду складено та підписано суддею 14.07.2025.
Суддя А.І. Сидорук