Справа № 333/1245/25
Суддя: Скользнєва Н. Г.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/49/2025
Справа № 331/1245/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 року місто Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Скользнєвої Н.Г.,

за участю секретаря Постарнак М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника адвоката Булдигіної Марії Сергіївни (адреса: 69035, м. Запоріжжя, а/с 7588) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), Лівобережний відділ Державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2025 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Булдигіної М.С. звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 674 від 26.09.2024 р. за справою про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн. і закрити провадження у справі;

- визнати за ОСОБА_1 , право на сплату штрафу в добровільному порядку в розмірі 25500,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення за постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 674 від 26.09.2024 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення № 674 від 26.09.2024 року групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було виписано повістку про виклик на 08 годин на 18.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (за адресою АДРЕСА_3 ) для визначення призначення на особливий період, вказану повістку ОСОБА_1 , підписувати та отримувати відмовився, про що було складено відповідний акт від 17.07.2024 р. зміст пвістки та акту було доведено (прочитано) ОСОБА_1 у голос..

Проте, у визначений у повістці час, а саме 18.07.2024 року, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Про причини неявки не повідомив.

Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.09.2024 року № 832, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме: 26.09.2024 року о 09-00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 .

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився.

Належних та допустимих доказів щодо поважних причин неприбуття до РТЦК та не надав.

Отже, поважні причини неприбуття чи несвоєчасного прибуття війьсковогобов`язаного до ТЦК та СП відсутні.

В постанові зазначене, що на розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, про місце і дату та час розгляду справи попереджений належним чином, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення.

В протоколі зазначено, що такими діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 , порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, громадяни зобов`язані за викликом з`являтися до ТЦК та СП для визначення їх призначення на особливий період. Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні діє особливий період.

Тобто, ОСОБА_1 вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу про адміністративне правопорушення, яке є триваючим порушенням.

У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу розмірі 25 500, 00 грн.

Позивач категорично не згодний та заперечує факт вчинення ним вказаного правопорушення, оскільки з 24.09.2024 року, він є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 з 24.09.2024 року, а отже, причина неявки позивача була поважною, і він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки не вчиняв адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 -1 КУАП.

На підставі викладеного, вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення, просить суд скасувати постанову № 674 від 26.09.2024 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності; провадження у справі закрити.

07 липня 2025 року від представника позивача адвоката Булдигіної М.С. до суду надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що в оскаржуваній постанові, відсутнє мотивування застосування адміністративного стягнення - штрафу у максимальному розмірі. Начальник ТЦК, як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення, і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та домірності. Вважає, що накладення максимального штрафу на особу, яка вперше вчинила адміністративне правопорушення, за відсутності обтяжуючих обставин, є явно несправедливим та не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Жовтневому районному суду м. Запоріжжя за підсудністю. (а.с. 37-38)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 11 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу строк для подачі відзиву. (а.с. 47-48)

Представник позивача в судове засіданні не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило.

Обов`язку щодо подачі відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, і всіх доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, у строк, зазначений в ухвалі суду від 11 квітня 2025 року, відповідач не виконав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи відсутність повідомлень належним чином повідомленого відповідача про причини неявки в судове засідання та прийнявши до уваги заяву позивача, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги додаткові пояснення позивача, приходить до такого.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що постановою тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_2 № 674 від 26.09.2024 року ОСОБА_1 визнано винним та накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 25500,00 грн.

У вказаній постанові зазначено, що групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було виписано повістку про виклик на 08 годин на 18.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (за адресою АДРЕСА_3 ) для визначення призначення на особливий період, вказану повістку ОСОБА_1 , підписувати та отримувати відмовився, про що було складено відповідний акт від 17.07.2024 р. зміст пвістки та акту було доведено (прочитано) ОСОБА_1 у голос..

Проте, у визначений у повістці час, а саме 18.07.2024 року, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Про причини неявки не повідомив.

Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.09.2024 року № 832, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме: 26.09.2024 року о 09-00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 .

В протоколі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 від пояснень відмовився.

Належних та допустимих доказів щодо поважних причин неприбуття до РТЦК та не надав.

Отже, поважні причини неприбуття чи несвоєчасного прибуття війьсковогобов`язаного до ТЦК та СП відсутні.

В постанові зазначене, що на розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився, про місце і дату та час розгляду справи попереджений належним чином, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення.

В протоколі зазначено, що такими діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 , порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зокрема, громадяни зобов`язані за викликом з`являтися до ТЦК та СП для визначення їх призначення на особливий період. Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні діє особливий період.

Тобто, ОСОБА_1 вчинив порушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу про адміністративне правопорушення, яке є триваючим порушенням.

У зв`язку з цим ІНФОРМАЦІЯ_3 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу розмірі 25 500, 00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у визначений законом спосіб.

Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).

Згідно зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

Диспозиція вказаної норми є бланкетною та відсилає до іншого законодавства, яке зокрема регулює порядок проведення мобілізації.

Судом встановлено, що групою оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було виписано повістку про виклик на 08 годин на 18.07.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 (за адресою АДРЕСА_3 ) для визначення призначення на особливий період, вказану повістку ОСОБА_1 , підписувати та отримувати відмовився, про що було складено відповідний акт від 17.07.2024 р. зміст пвістки та акту було доведено (прочитано) ОСОБА_1 у голос..

Проте, у визначений у повістці час, а саме 18.07.2024 року, ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився. Про причини неявки не повідомив.

Уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.09.2024 року № 832, в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме: 26.09.2024 року о 09-00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_3 . (а.с. 24-25)

Як зазначає у своєму позові позивач, на розгляд даного протоколу 26.09.2024 він не з`явився оскільки з 24.09.2024 р. проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Проте, доказів направлення клопотання про перенесення розгляду справи, на адресу відповідача позивачем не надано.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, тому з огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч.1 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України" є конституційним обов`язком громадян України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та якій діє на сьогоднішній день.

Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до положень ст. 1 Закону України"Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст.22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) - ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Загальні правила військового обліку визначені статтею 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний (ч.3 ст.33 Закону).

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.33 Закону).

Відповідно до п.79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема,: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці;

здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством;

виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку;

організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п.3 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що будучи повідомленим належним чином про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 18.07.2024 року, та на розгляд справи про адміністративне правопорушення 26.09.2024 року, позивачем заздалегідь не повідомлено відповідача належним чином про наявність поважних причин не прибуття.

Отже, оскільки станом на час розгляду справи про адміністративне правопорушення на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 клопотань або заяв від позивача про перенесення розгляду адміністративної справи не надходило, будь-яких інших доказів не надсилалось, суд вважає, що адміністративна справа правомірно розглянута без участі позивача на підставі наявних документів у справі з винесенням постанови від 26.09.2024 № 674 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правові підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Щодо твердження позивача про те, що розмір зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного стягнення у виді штрафу є максимальний, та те, що у постанові, що оскаржується зазначено про відсутність обтяжуючих чи пом`якшуючих обставин, суд зазначає наступне.

За Конституцією України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8); юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61).

Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип домірності.

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення.

Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (абзац перший пункт 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010).

Конституційний Суд України також зазначив, що принцип індивідуалізації у процедурі притягнення особи до юридичної відповідальності має бути додержаний під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності з обов`язковим урахуванням змісту та характеристики вчиненої протиправної дії або бездіяльності, виду та/ форми вини правопорушника, його майнового стану, факту відшкодування завданої правопорушенням шкоди, інших значущих обставин (абзац п`ятий підпункту 4.6 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 листопада 2023 року № 9-р(ІІ)/2023).

З огляду на вказане, суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Враховуючи надання частиною третьою статті 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ТЦК, як посадова уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності, і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права.

Якщо під час розгляду справи обставин, що обтяжують відповідальність й інші значущі обставини, не встановлено, накладення уповноваженим органом на особу адміністративного стягнення у виді штрафу у максимальному розмірі без наведення мотивів у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності не відповідає вказаному вище принципу верховенства права та вимогам домірності.

У постанові, що оскаржується, відсутнє мотивування застосування адміністративного стягнення - штрафу у максимальному розмірі.

Начальник ТЦК, як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, застосував до відповідача найсуворіше стягнення за вчинене правопорушення, і наклав на нього штраф у максимальному розмірі без дотримання принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та домірності.

Суд вважає, що накладення максимального штрафу на особу, яка вперше вчинила адміністративне правопорушення, за відсутності обтяжуючих обставин, є явно несправедливим та не відповідає принципу індивідуалізації покарання.

Суд вважає за необхідне змінити розмір штрафу, враховуючи особу порушника, який вчинив адміністративне правопорушення вперше, і відсутність обставин, що обтяжують відповідальність. При цьому суд керується принципом пропорційності та прагне забезпечити, щоб покарання було справедливим.

Суд, керуючись пунктом 4 частини першої статті 293 КУпАП, пунктом 4 частини третьої статті 286 КАС, дійшов висновку про необхідність зміни заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення.

За висновком суду, штраф у розмірі 17000,00 грн, що є мінімально можливим відповідно до санкції ч.3 статті 210-1 КУпАП, є домірним заходом адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 по справі № 536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, однак не доведено правомірності накладення максимального розміру штрафу за ч.3 ст.210-1 КУпАП

Суд зазначає, що відповідач не дослідив обставини, які сприяли виявленню правопорушення, персональні дані порушника, мотиви та мету вчинення порушення, а також обставини поведінки порушника, а тому поспішно прийняв рішення про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу в межах максимально можливого розміру санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З урахуванням викладеного слід визнати, що відповідач під час розгляду цієї справи допустив порушення вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП про необхідність всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, що потягло постановлення рішення, яке не можна визнати цілком обґрунтованим.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; скасовує постанову і закриває справу; змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова підлягає зміні в частині розміру стягнення у виді штрафу та зменшення його до розміру 17 000 грн.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини третьої статті 139 КАС України, яка передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то позивачу слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 322,95 грн. (1211,20 х 66,66%, враховуючи пропорційність задоволених вимог - 17000/25500).

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в особі представника адвоката Булдигіної Марії Сергіївни (адреса: 69035, м. Запоріжжя, а/с 7588) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_2 ), Лівобережний відділ Державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (адреса: 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, буд. 6) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Змінити захід стягнення в межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, застосований до ОСОБА_1 відповідно до постанови № 674 від 26.09.2024 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - визначивши суму штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (юридична адреса: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 322 (триста двадцять дві) гривні 95 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Повний текст рішення складено 11 липня 2025 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня проголошення.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя: Н.Г.Скользнєва