Справа № 340/998/25
Суддя: В.В. НАУМЕНКО
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Кропивницький Справа № 340/998/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Науменка В.В.

при секретарі судового засідання Гловацькій М.О.,

за участі:

представника позивача Бражника Д.С.

представника відповідача Шамшур А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Долинський елеватор» (вул. Чумацький Шлях, 1, м. Долинська, Кіровоградська обл., 28500, ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, через уповноваженого представника, звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 15.08.2024 року, прийняте ГУ ДПС у Кіровоградській області, про застосування пені у розмірі 1655355,85 грн. за порушення граничних термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що нараховані податковим органом санкції за порушення граничних строків розрахунку з компанією-нерезидентом були застосовані протиправно, без врахування дії карантину, до операцій на суми, менші за встановлений законом розмір, без урахування наявності форс-мажорних обставин. Також зазначено, що порушення допущені фактично контрагентами, а не позивачем, а отже застосування штрафних санкцій до позивача протирічить принципу індивідуальності юридичної відповідальності.

Вважає винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, що й обумовило необхідність звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою від 24.02.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позову (т. 1 а.с. 235). Позивачем у встановлений судом строк надано до суду заяву про усунення недоліків та докази сплати судового збору.

Ухвалою суду від 10.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, сторонам роз`яснено порядок та строки вчинення процесуальних дій (т. 1 а.с. 241).

20.03.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Зазначив, що дія карантину не є підставою для не нарахування пені відповідно до Закону України "Про валюту і валютні операції", що підтверджується позицією Верховного Суду по аналогічним справам. Усі спірні експорті операції були здійснені позивачем на суми, достатні для здійснення відповідного нагляду контролюючого органу. Форс-мажорні обставини, на які посилається позивач, нічим не підтверджені, будь-яких доказів їх існування під час перевірки до контролюючого органу надано не було. Застосування санкцій згідно Закону України "Про валюту і валютні операції" не порушує принципу індивідуальної відповідальності, оскільки саме на резидента покладено обов`язок дотримання встановлених строків розрахунків. Наголосив, що контролюючим органом було зупинено нарахування штрафних санкцій з моменту звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості з контрагента-нерезидента, що підтверджено наданими розрахунками, а відтак відповідні доводи позивача є безпідставними (т. 2 а.с. 1-4).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами матеріали та з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Долинський Елеватор» зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 20.11.2019, перебуває на обліку як платник податку. Основним видом економічної діяльності є: 52.10 Складське господарство (т. 1 а.с. 27-37).

Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Кіровоградській області у період часу з 09.07.2024 по 15.07.2024 проведено документальну позапланову виїзну перевірку валютного законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за наслідками якої складено Акт №10297/11-28-07-05/43356869 від 22.07.2024 (т. 1 а.с. 44-69).

Згідно висновків зазначеної перевірки, викладених у Акті, податковим органом встановлено наступні порушення з боку позивача:

- ч. 1, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції», з урахуванням п.14-2 Постанови НБУ від 24.02.2022 №18 у частині дотримання законодавчо встановленого строку розрахунків по експортному контракту від 16.12.2022 №7/21/12 (дати здійснення операцій 26.12.2022, 28.12.2022), укладеному з компанією-нерезидентом "Milan Logistic" Sp.z.o.o. (Польща) в сумі 5000,00 євро із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків на 67 днів, у сумі 18875,00 євро із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків на 181 день, по експортному контракту від 23.03.2023 №2303 (дата здійснення операції 07.06.2022), укладеному з компанією-нерезидентом Harvestream AG (Швейцарія) у сумі 236570,00 дол. США із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків на 19 днів, по експортному контракту від 23.03.2023 №2303-1 (дати здійснення операцій 07.06.2022) укладеному з компанією-нерезидентом Harvestream AG (Швейцарія) у сумі 172377,50 дол. США із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків на 17 днів, у сумі 198550,00 дол. США із порушенням законодавчо встановлених строків розрахунків на 18 днів (т. 1 а.с. 68).

Даних щодо подання позивачем заперечень до Акту перевірки матеріали справи не містять (а.с. 19).

На підставі Акту №10297/11-28-07-05/43356869 від 22.07.2024 податковим органом винесене податкове повідомлення-рішення №5 від 15.08.2024, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (пеня) за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 1655355,82 грн. (т. 1 а.с. 38-39).

Відомостей про оскарження зазначеного податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку матеріали справи не містять.

Не погоджуючись з таким рішенням податкового органу, позивачем ініційовано розгляд даної справи у Кіровоградському окружному адміністративному суді.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За приписами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначає Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21 червня 2018 року № 2473-VIII (далі Закон №2473).

Статтею 13 вказаного Закону врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Зокрема частиною першої статті 13 встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.

Пунктом 14-2 Постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.

Відповідно до наявних матеріалів справи, зокрема, Акту перевірки, спірного податкового повідомлення-рішення, розрахунку пені за несвоєчасне надходження валютної виручки (т. 1 а.с. 40), судом встановлено, що пеня за спірним податковим повідомленням-рішенням нарахована за наступними експортними операціями:

1. Контракт №7/21/12 від 16.12.2022, укладений між позивачем та компанією-нерезидентом "Milan Logistic" Sp.z.o.o. (Польща). Продаж зерна ріпаку. Інвойс №623 від 26.12.2022, ВМД №22UA92U9 від 26.12.2022. Сума договору 193875,00 євро. Законодавчо встановлений граничний термін розрахунків 23.06.2023. Понад строки сплачено 5000 євро (29.08.2023), період нарахування пені 24.06.2023-29.08.2023, всього 67 днів. Заборгованість 18875,00 євро, період нарахування пені 24.06.2023-21.12.2023, всього 181 день;

2. Контракт №2303 від 23.03.2023, укладений між позивачем та компанією-нерезидентом Harvestream AG (Швейцарія). Продаж ячменю. Інвойс від 05.06.2023, ВМД №23UA98U4 від 07.06.2023. Сума договору 236570 дол. США. Законодавчо встановлений граничний термін розрахунків 03.12.2023. Понад строки сплачено 236570 дол. США (22.12.2023), період нарахування пені 04.12.2023-22.12.2023, всього 19 днів;

3. Контракт №2303-1 від 23.03.2023, укладений між позивачем та компанією-нерезидентом Harvestream AG (Швейцарія). Продаж ячменю. Інвойс №225 від 05.06.2023, ВМД №23UA01U7 від 07.06.2023. Сума договору 172377,50 дол. США. Законодавчо встановлений граничний термін розрахунків 03.12.2023. Понад строки сплачено 172377,50 дол. США (20.12.2023), період нарахування пені 04.12.2023-20.12.2023, всього 17 днів;

4. Контракт №2303-1 від 23.03.2023, укладений між позивачем та компанією-нерезидентом Harvestream AG (Швейцарія). Продаж ячменю. Інвойс №224 від 05.06.2023, ВМД №23UA02U7 від 07.06.2023. Сума договору 198550,00 дол. США. Законодавчо встановлений граничний термін розрахунків 03.12.2023. Понад строки сплачено 198550,00 дол. США (22.12.2023), період нарахування пені 04.12.2023-21.12.2023, всього 18 днів.

Суд наголошує, що дати та суми розрахунків за вказаними експортними операціями, як і будь-які інші обставини здійснення таких операцій, сторонами не оспорюються.

Згідно частини другої статті 13 Закону №2473, у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.

Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).

Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.

Суд звертає увагу, що відповідальність за своєчасність розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, відповідно до вимог Закону, покладається саме на резидента, а отже суд не приймає доводів позивача про те, що оскільки порушення строків розрахунку допущено компаніями-нерезидентами, позивач не може нести за це відповідальність. Такі доводи позивача прямо суперечать змісту наведених положень Закону.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції» валютний нагляд в Україні здійснюється органами валютного нагляду та агентами валютного нагляду.

Органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства (частина четверта статті 11 Закону №2473-VIII).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства (частина шоста статті 11 Закону України «Про валюту і валютні операції»).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті (часина восьма статті 13 Закону №2473-VIII).

Підпунктом 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України встановлено, що на контролюючі органи покладено функцію зі здійснення контролю за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення, у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Отже, контролюючий (податковий) орган здійснює контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті та у разі встановлення порушень таких строків нараховує пеню у визначених розмірах.

Слід зазначити, що положеннями Закону № 2473-VIII не врегульовано процедуру прийняття рішення про нарахування пені, як виду адміністративно - господарської санкції за порушення строків проведення розрахунків в іноземній валюті, такий порядок унормований положеннями Податкового кодексу України.

Разом з тим, відповідно до абз. 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України протягом дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.

Водночас, підстави для ототожнення пені, яка застосовується у податкових правовідносинах, із пенею, яка застосовується у сфері валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду (за порушення строків надходження валютної виручки за операціями з експорту та імпорту товарів, відповідальність за яке встановлено статтею 13 Закону № 2473-VIII) - відсутні.

Так, частинами першою - третьою статті 3 Закону України «Про валюту і валютні операції» передбачено, що відносини, які виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.

У разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.

Отже, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини є специфічними та врегульовані спеціальним Законом України «Про валюту і валютні операції», і саме норми вказаного Закону, а не ПК України, підлягають застосуванню, зокрема і в питанні нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті.

Тобто у разі, якби законодавець мав на меті звільнити суб`єктів господарювання від відповідальності за порушення строку розрахунків в іноземній валюті шляхом не нарахування (не застосування) пені під час дії карантину (COVID- 19), відповідні зміни (чи обмеження в застосуванні) були б внесені саме до Закону України «Про валюту і валютні операції», проте таких змін внесено не було.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 липня 2024 року, справа №240/25642/22, який, відступивши від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №420/1538/23, від 28.03.2024 у справі №380/17879/22, від 13.05.2024 у справі № 420/11208/23, сформулював правовий висновок про те, що пеня, передбачена частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що дія положення абз. 11 п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, який передбачає не нарахування пені протягом дії карантину, розповсюджується і на пеню за порушення строків розрахунків, що передбачена частиною п`ятою Закону України «Про валюту і валютні операції», є помилковими.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо малозначності суми операції, за якою відповідачем нараховано пеню 5000 Євро, суд зазначає наступне.

Так, позивач з посиланням на пп.1 п. 14-3 Постанови від 24.02.2022 №18 зазначає, що до платежу, здійсненого контрагентом позивача - "Milan Logistic" Sp.z.o.o. (Польща), 29.08.2023 в сумі 5000 Євро (що еквівалентно 197580 грн.), відповідачем безпідставно нараховано пеню, оскільки сума вказаної операції менша за граничну суму, визначену у статті 20 Закону України " Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення ".

Дійсно, підпункт 1 пункту 14-3 Постанови від 24.02.2022 №18 визначає, що граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 14-2 цієї постанови, не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком України на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї та/або азартні ігри, - 55 тисяч гривень) або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну за офіційним курсом гривні до іноземних валют і банківських металів 400 тисяч гривень на момент проведення фінансової операції (для суб`єктів господарювання, які проводять лотереї та/або азартні ігри, - 55 тисяч гривень).

Спірний платіж виконаний на суму 5000 Євро, що еквівалентно 197580 грн., та дійсно є меншим за розмір, визначений статтею 20 Закону.

Разом з тим, суд зазначає, що експортна операція, яка у даному випадку перебувала під валютним наглядом, була оформлена митною декларацією 22UA92U9 від 26.12.2022, відповідно до інвойсу №623 від 26.12.2022, на суму 193875,00 Євро (що еквівалентно 7528941,75 грн.), а отже така операція не підпадає під винятки, передбачені підпунктом 1 пункту 14-3 Постанови від 24.02.2022 №18.

В даному випадку, за інвойсом №623 від 26.12.2022 контрагентом позивача було здійснено 7 платежів на різні суми, серед яких два з порушенням граничних строків розрахунків, встановлених НБУ, що детально зазначено в Акті перевірки. Спірний платіж на 5000 Євро не є окремою зовнішньоекономічною операцією, а є лише внесенням часткової оплати за отриманий товар за вказаним інвойсом.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо незупинення нарахування пені після звернення позивача до суду про стягнення заборгованості з контрагента - "Milan Logistic" Sp.z.o.o. (Польща).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 13 Закону №2473, у разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується.

Позивач неодноразово зазначав, що 22.12.2023 ним було подано позов до Господарського суду Кіровоградської області про стягнення з "Milan Logistic" Sp.z.o.o. боргу за контрактом №7/21/12 від 16.12.2022 у розмірі 18875,00 євро. Вказане, зокрема, підтверджується копією відповідної позовної заяви з відтиском вхідного штампу Господарського суду від 22.12.2023 року (т. 3 а.с. 65-68).

Водночас, розрахунок пені за несвоєчасне надходження валютної виручки (т. 1 а.с. 40) свідчить про те, що податковим органом нараховано пеню за несвоєчасність проведених розрахунків з "Milan Logistic" Sp.z.o.o. на суму 18875,00 євро за період з 24.06.2023 по 21.12.2023 (всього 181 день), тобто до дати звернення позивача до суду з відповідним позовом. Будь-яких даних про нарахування пені за вказаною операцією після 22.12.2023 матеріали справи не містять.

Отже судом встановлено, що за наведеними в Акті перевірки та спірному ППР операціями щодо експорту товарів, розрахунок між позивачем та іноземними контрагентами проведений у строки, що перевищують граничні строки, встановлені НБУ, а відтак суд приходить до висновку про наявність фактів порушення позивачем граничних строків розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами, встановлених НБУ, та як наслідок обґрунтованість застосування до позивача фінансових санкцій у вигляді пені.

Надаючи оцінку доводам позивача про те, що неведені порушення стались через форс-мажорні обставини, що виникли з боку вказаних контрагентів, а саме: блокування українсько-польського кордону, проведення страйків, тощо, суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження таких доводів, позивач у судовому засіданні надав для долучення до матеріалів справи документ, викладений іноземною мовою, з назвою "POTWIERDZENIE", датований 23.05.2025 з номером PUIG/2025/SSZ/05/23, який, за твердженням позивача, виданий польсько-українською господарчою палатою та підтверджує настання обставин непереборної сили для контрагента компанії "Milan Logistic" Sp. z o.o. (т. 3 а.с. 111).

Позивач наголошує, що наявність перелічених обставин виключає можливість застосування до нього санкцій, передбачених Законом №2473 у вигляді пені.

Так, згідно частини 6 статті 13 Закону №2473, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.

Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Визначення поняття «форс-мажорні обставини» надано у п. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 01.01.2016 р. № 671/97-ВР (далі - Закон № 671).

Так, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабміном, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у своїй практиці виокремив наступні елементи форс-мажорних обставин: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; а також унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності (Постанова ВС від 25.01.2022 № 904/3886/21).

Тобто форс-мажор розглядається як обставина непереборної сили, запобігти якій зобов`язана сторона не має змоги. Відповідно, неналежне виконання договору не є наслідком її неправомірних дій і виключає наявність вини, яка є обов`язковою умовою для настання відповідальності за порушення зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом. Така законодавча дефініція убезпечує особу від відповідальності за порушення без вини, і є однією з основоположних в цивільному праві.

Верховний Суд у своїх Постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21 встановив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону № 671 Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Суд зазначає, що регламентований законодавством і загальноприйнятий документ, який підтверджує факт настання форс-мажорних обставин сертифікат про форс-мажорні обставини або ж аналогічний за значенням документ, виданий компетентним органом іноземної держави.

В даному випадку, таким документом позивач вважає "POTWIERDZENIE", датоване 23.05.2025 № PUIG/2025/SSZ/05/23.

Зазначений документ викладений іноземною мовою (т. 3 а.с. 111), до якої надано переклад українською мовою (т. 3 а.с. 112), проте не зазначено, з якої саме мови виконано такий переклад, ким та коли.

Надаючи оцінку зазначеному документу, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної" від 25 квітня 2019 року № 2704-VIII у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

У відповідності до частини першої статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України, судочинство і діловодство в адміністративних судах провадиться державною мовою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасників судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (частина третя статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи вищенаведене суд вказує, що при зверненні до суду із позовною заявою або ж поданні відзиву, письмових пояснень, інших процесуальних документів, разом із документами, які виготовлені на іноземній мові, повинні бути подані належним чином засвідчені переклади на державну мову.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 08 квітня 2024 року у справі №990/298/23.

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Правильність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012 визначено, що якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2019 у справі №910/4473/17.

Суд зазначає, що наданий позивачем до суду документ з назвою "POTWIERDZENIE", датований 23.05.2025 № PUIG/2025/SSZ/05/23, викладений іноземною мовою, що виключає можливість належного дослідження його змісту, при чому позивачем хоч і надано до суду його переклад, проте такий переклад не легалізований у встановленому законом порядку, що виключає можливість суду пересвідчитись у правильності такого перекладу та достовірності змісту наданого документу.

Таким чином, суд не приймає документ з назвою "POTWIERDZENIE", датований 23.05.2025 № PUIG/2025/SSZ/05/23 у якості належного та допустимого доказу.

Суд також звертає увагу, що документ з назвою "POTWIERDZENIE", датований 23.05.2025 № PUIG/2025/SSZ/05/23, судячи з його тексту, відноситься лише до правовідносин позивача з контрагентом - "Milan Logistic" Sp. z o.o. Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваного податкового повідомлення рішення та відповідного Акту перевірки, пеня за порушення граничних строків розрахунків щодо експорту товарів була нарахована позивачу по взаємовідносинах як з "Milan Logistic" Sp. z o.o. (Польща), так і з компанією "Harvestream AG" (Швейцарія). Разом з тим, незважаючи на доводи позивача про наявність форс-мажорних обставин для обох зазначених іноземних контрагентів, будь-яких доказів наявності таких обставин для компанії "Harvestream AG" до суду не надано взагалі.

Суд крім цього вважає за необхідне звернути увагу на наступні обставини.

Пунктом 44.6 статті 44 ПК України визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 44.7 статті 44 ПК України, у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до частини першої пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункту 85.4 статті 85 ПК.

Отже, обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно інформування податкового органу під час проведення спірної перевірки щодо наявності у позивача чи його контрагентів форс-мажорних обставин стосовно можливості проведення відповідних розрахунків; такі відомості жодним чином не відображені ані в Акті перевірки, ані в поданих позивачем запереченнях до Акту, відсутні будь-які докази їх надання до податкового органу у порядку та строки, визначені п. 44.6, 44.7 статті 44 ПК України.

Отже суд приходить до висновку, що позивач під час проведення спірної перевірки взагалі не інформував податковий орган про наявність в нього обставин непереборної сили щодо взаємовідносин з компаніями-нерезидентами "Milan Logistic" Sp. z o.o. (Польща) та "Harvestream AG" (Швейцарія), та відповідно і не надавав доказів наявності таких обставин.

Будь-яких доказів щодо наявності перешкод у своєчасному отриманні позивачем офіційних документів на підтвердження фактів існування форс-мажорних обставин в зазначених правовідносинах, та, відповідно, неможливості своєчасного надання таких документів до контролюючого органу, матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, суд не може брати до уваги документи, надані до суду платником податків на підтвердження доводів про неправомірність прийнятого щодо нього за результатами перевірки рішення, які не були надані під час перевірки або протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, оскільки ці документи не відповідають вимозі щодо допустимості доказів у адміністративній справі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 02.02.2021 у справі 826/13307/17.

Таким чином, доводи позивача щодо наявності форс-мажорних обставин по взаємовідносинах з компаніями-нерезидентами "Milan Logistic" Sp. z o.o. (Польща) та "Harvestream AG" (Швейцарія), унаслідок існування яких були порушені граничні строки розрахунків, встановлені НБУ, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність спірного рішення підтверджено належними та допустимими доказами.

Отже, судом не встановлено будь-яких ознак протиправності в діях податкового органу під час винесення спірного податкового повідомлення-рішення, а тому позовні вимоги щодо визнання його протиправним та скасування є такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають.

Доказів понесення відповідачем судових витрат у справі до суду не надано.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати вважати фактично понесеними.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2025 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду В.В. НАУМЕНКО