Справа № 420/17179/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 липня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні) заяву представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зупинення провадження у справі,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Одеській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром (з рахуванням виплаченого) починаючи з дати, коли таке обмеження до моєї пенсії застосовано.

Ухвалою суду від 03.06.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

Разом з відзивом від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла заява про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення Київського окружного адміністративного суду у складі колегії суддів у справі №320/2229/25.

Розглянувши заяву, керуючись приписами КАС України, суд приходить до наступного висновку.

Зупинення провадження по справі - це врегульована законом і оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї з передбачених в законі обставин, які заважають здійснювати її розгляд.

За своєю правовою сутністю зупинення провадження у справі є тимчасовим і повним припиненням всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Порядок зупинення провадження в адміністративній справі регулюється ст. 236 КАС України.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України також визначено обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Разом з тим, судом встановлено, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду у складі колегії суддів від 30.01.2025 року у справі №320/2229/25 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження за позовом Особи до Кабінету Міністрів України про визнання нечинним та протиправним абзацу першого пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану» в частині застосування до осіб, яким пенсії (пенсійні виплати), призначені (перераховані) відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» коефіцієнтів до відповідних сум перевищення пенсії, розмір яких перевищує 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року № 1 «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану», а саме, щодо визнання нечинним та протиправним з моменту прийняття абзацу першого пункту 1 Постанови № 1, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 травня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року №1-зп) також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок, що суд під час розгляду справи має застосовувати той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення та припинення відповідних спірних правовідносин.

Суд вказує, що з заявником не доведено об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №320/2229/25 стосовно вирішення питання визнання нечинним та протиправним абзацу першого пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03 січня 2025 року №1.

З огляду на вказане суд вважає, що правових підстав для зупинення провадження у справі до розгляду справи №320/2229/25 з огляду на положення п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, немає.

Зазначене узгоджується із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З огляду на зазначені вище обставини суд не вбачає правових підстав для задоволення поданого представником відповідача клопотання про зупинення провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 12, 236, 248, 256, 293-297 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 256 КАС України та може бути оскаржена у порядку та строки визначені статтею 293-297 КАС України.

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА