Справа № 140/14814/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14814/24 пров. № А/857/17543/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Пліша М.А.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.

секретаря судового засідання Демчик Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог (головуючий суддя Сорока Ю.Ю., м.Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про:

визнання протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2020 року по 22.11.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.02.2020 року по 22.11.2024 року (згідно норм статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до та після 19 липня 2022 року), виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року №100.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду щодо заявлених позовних вимог, вказавши підстави для поновлення строку та додавши докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних щодо стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (в частині невиплати грошової компенсації за невикористані 2 дні щорічної основної відпустки, грошової компенсації за невикористані 84 дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби виплаченої на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.03.2022 у справі №460/13752/21 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року у розмірі 2102,00 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт дата виплати 28 липня 2023 року) залишено без розгляду з підстав встановлених ст. 123 КАС України.

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі зазначає, що предметом спору у даній справі є вимоги визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що передбачено статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до частини 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно із частиною 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу приписів частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, у пункті 2.2. рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4- рп/2012 зазначено наступне:

« 2.2. За статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку».

Таким чином, невиплата належного при звільненні позивачу грошового забезпечення є триваючим правопорушенням та до фактичного розрахунку з всіх належних позивачеві виплат, відповідач весь час, безперервно вчиняв правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.

Конституційний Суд України наголошує про всі суми, що належать працівнику на день звільнення, а припинення правопорушення пов`язує з днем фактичного розрахунку саме зі всіх сум належних працівникові на день звільнення.

На виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі № 460/18088/23, від 17 червня 2024 року у справі № 460/4972/24 - 28.07.2023 року в розмірі 30 391,29 грн та 22.11.2024 року в розмірі 44 606,53 грн, що підтверджується виписками з банку, які наявні у матеріалах справи..

При цьому розрахунок самої суми було віднесено до дискреційних повноважень відповідача.

Той факт, що відповідач одразу не здійснив виплату індексації грошового забезпечення позивачу в повному обсязі не може бути підставою для пропуску строку звернення позивача до суду.

Здійснення виплати всіх належних при звільненні виплат є обов`язком відповідача та залежить тільки від відповідача, а не позивача, що ігнорується судом першої інстанції.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 440/2896/19 у зазначив наступне:

21. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також, аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2020 року (справа 821/1083/17) зазначила таке.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всієї суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність.

За таких обставин, відсутні підстави стверджувати про проведення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні, оскільки такий розрахунок ним оспорюється.

На момент виплати грошового забезпечення (28.07.2023 року) на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі № 460/18088/23 звернення до суду з даним адміністративним позовом було передчасним, оскільки відповідач не провів всі належні позивачу виплати.

Фактичний розрахунок відповідач здійснив 22.11.2024 року та в межах місячного строку позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду, що проігноровано судом першої інстанції.

Окрім цього, судом першої інстанції проігноровано, що позивач є учасником бойових дій та діючим військовослужбовцем, проходить військову службу у Збройних Силах України.

З моменту збройної агресії та введення воєнного стану 24.02.2022 року позивач як учасник бойових дій - залучений до виконання своїх функціональних обов`язків необхідних для забезпечення оборони України та збройної відсічі і стримуванні збройної агресії.

Перш ніж вибути у зону бойових дій позивач у складі підрозділу проходив відповідне злагодження та підготовку у складі підрозділу.

Дані обставини підтверджуються відповідними відомостями військової частини НОМЕР_2 , які наявні у матеріалах справи, якими підтверджується безпосередню участь позивача у бойових діях та які були повністю проігноровані судом.

З відомостей вбачається, що бойове розпорядження ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №501/5/144дск, на позивача, датоване 18.11.2022 роком.

Верховний Суд у пункті 49 постанови від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22 погодився із висновком судів попередніх інстанцій про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на ту обставину, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення (т. 1, а.с. 31) та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС).

Вказані обставини на думку Верховного Суду можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Аналогічний підхід було застосовано Верховним Судом під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалах від 2 червня 2022 року у справі № 757/30991/18-а, від 14 липня 2022 року у справі № 380/10696/21, від 27 липня 2022 року у справі № 380/13558/21, від 27 липня 2022 року у справі № 380/12913/21, від 4 серпня 2022 року у справі № 420/2429/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 400/3957/21 та від 21 вересня 2022 у справі № 360/4969/21.

У період проведення виплати позивач проходив відповідну підготовку, злагодження, а надалі безпосередньо приймав участь у бойових діях.

В сукупності такі фактичні обставини справи є поважними та є підставою для поновлення пропущеного строку.

Аналогічний підхід було застосовано Верховним Судом під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків в ухвалах від 22.08.2022 року у справі №420/15397/21, від 29.08.2022 року у справі №420/9187/21, від 31.08.2022 року у справі № 400/7421/21 та багатьох інших в тому числі тих які зазначені у пункті 51 постанови Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22.

Однак зазначеним обставинам судом правова оцінка не надається.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проси таку залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції- без змін.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої виходив з того, що як визначено частиною першою статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19, за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 дійшов висновку, що строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України.

Предметом даного спору є вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відтак правильним є твердження, що в даному випадку строк звернення до суду становить один місяць з дня фактичного розрахунку.

Згідно матеріалів справи, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.02.2020 №70-ос прапорщика ОСОБА_1 , дільничного інспектора прикордонної служби 1 категорії - снайпера відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » III категорії (тип Б), звільненого з військової служби в запас наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 13.01.2020 року №19-ос за підпунктом «а» (у зв?язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу і всіх видів грошового забезпечення.

При звільненні ОСОБА_1 протиправно не було виплачено належне йому грошове забезпечення у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися за захистом своїх прав до суду.

Так, відповідно на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі №460/18088/23, від 17 червня 2024 року у справі №460/4972/24 відповідачем було здійснено виплату належного при звільненні грошового забезпечення 28.07.2023 року в розмірі 30 391,29 грн. та 22.11.2024 року в розмірі 44 606,53 грн.

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції, залишаючи частину позовних вимог без розгляду у зв`язку з пропуском строку на звернення до суду, вважав, що оскільки виплата грошового забезпечення на виконання судового рішення у справі №460/18088/23 проведена 28 липня 2023 року, тому строк звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні сплив 28 серпня 2023 року.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що строк звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку обраховується окремо.

Отже, зважаючи на те, що з вимогами про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення, проведеного за судовим рішеннями у справі №460/18088/23 (дата виплати 28 липня 2023 року) ОСОБА_1 звернувся 22 грудня 2024, тому позивач пропустив місячний строк звернення до суду з такими вимогами.

Проте суд апеляційної інстанції з такими доводами суду першої інстанції не погоджується з наступних міркувань.

У відповідності до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Оскільки положення ст. 116 КЗпП України передбачають виплату «всіх сум, що належать йому», а ст. 117 КЗпП України встановлює відповідальність «за весь час затримки по день фактичного розрахунку» і така відповідальність з урахуванням згаданої вище позиції Конституційного Суду України настає за триваюче порушення, то відповідно колегія суддів вважає, що на момент виплати грошового забезпечення (28.07.2023 року) на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 7 грудня 2023 року у справі № 460/18088/23 звернення до суду з даним позовом було б передчасним, оскільки відповідач не провів всі належні позивачу виплати і повний розрахунок з ним проведено лише 22.11.2024 року на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі № 460/4972/24.

Відповідно, позивач звернувся в суд з даним адміністративним позовом 22.12.2024 відтак ним не пропущено строк на звернення до суду.

З урахуванням вказаного, колегія судді вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвалу прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального прав, тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 320, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі №140/1814/24 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повний текс судового рішення складено 14.07.2025