Справа № 380/4262/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/4262/22 пров. № А/857/17378/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря Березюка Д.О.,

представників апелянтів Шимін Н.М. та Микитишин М.-М. Є.,

представника третьої особи Олексія Ю.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційними скаргами Львівської обласної прокуратури та Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Гавдик З.В., у м. Львові об 14 год. 16 хв., повне судове рішення складено 31 березня 2025 року) у справі № 380/4262/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельні Надра», Львівська обласна прокуратура про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просили:

визнати Рішення Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 07.12.2021 №1302 протиправним;

скасувати Рішення Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 07.12.2021 №1302.

В обґрунтування позовних вимог вказували на те, що спірним рішенням міська рада незаконно втрутилась у власність Позивачів, адже по суті таким способом частина земельних ділянок протиправно, без правових на те підстав вилучається у законних власників на користь органу місцевого самоврядування. Крім цього, на решту частину земельних ділянок потенційно встановлюватимуться додаткові обмеження.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 07.12.2021 №1302 «Про надання дозволу на прийняття до комунальної власності Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області об`єктів культурної спадщини, що є складовою частиною пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв», в частині щодо земельних ділянок позивачів ОСОБА_1 за кадастровими номерами: :04:000:0368; :04:000:0369; :04:000:0370; :04:000:0407 та ОСОБА_2 за кадастровими номерами: :04:000:0363; :04:000:0364; :04:000:0367; :04:000:0371; :04:000:0404; :04:000:0000:04:000:0406.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що невизначеність відповідачем до прийняття спірного рішення чіткого місця розташування згаданих об`єктів, їх конкретних меж і зайнятої площі на земельних ділянках ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , фактично встановлює режим пам`ятки не на перелічені вище об`єкти, а по суті на земельні ділянки. По суті надання дозволу на прийняття до комунальної власності згаданих об`єктів культурної спадщини без їх деталізації, конкретизації, детального опису щодо площ і розташування порушує право позивачів, як власників земельних ділянок на їх використання в іншій частині за цільовим призначенням.

Прийняття Миколаївською міською радою вказаних об`єктів до комунальної власності як спосіб забезпечення їх схоронності, зважаючи на зазначені обставини, є передчасним. Відповідачем жодними належними та допустимим доказами не підтверджено легітимності (законного способу) спірного рішення в тому числі і не підтверджено порушення зі сторони позивачів вимог законодавства про охорону культурної спадщини, та/або для усунення негативних наслідків і відшкодування шкоди, завданої такими порушеннями. Спірним рішенням не врегульовано питання щодо режиму цільового призначення земельних ділянок.

На переконання суду першої інстанції Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області своїм спірним рішення від 07.12.2021 №1302 протиправно надала згоду на прийняття до комунальної власності та взяттю на баланс об`єкти культурної спадщини, що є складовою частиною пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» на території м. Миколаєва Львівської області, а саме: 1) Опорний пункт «Північ» (група «Лиса гора»); 2) Опорний пункт «Захід» (група «Лиса гора»); 3) Опорний пункт «Схід» (група «Лиса гора»).

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню лише в межах предмету спору щодо земельних ділянок які перебували у власності позивачів на час прийняття спірного рішення.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржили Львівська обласна прокуратура та Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційних скаргах зазначають, що оскаржуване рішення Миколаївської міської ради від 07.12.2021 № 1302 прийнято відповідно до повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись Законом України «Про охорону культурної спадщини», Порядком обліку об`єктів культурної спадщини, затвердженого наказом Міністерства культури України від 11 березня 2013 року № 158, на підставі та на виконання вимог:

розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 17.05.2021 №326/0/5-21 «Про занесення щойно виявлених об`єктів до Переліку об`єктів культурної спадщини»;

листа Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 21.05.2021 №16-2390/0/2-21 «Щодо занесення щойно виявлених об`єктів до Переліку об`єктів культурної спадщини» та необхідність укладення охоронних договорів з органом охорони культурної спадщини;

листа Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 09.08.2021 №16-3619/0/2-21 «Щодо занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України», яким доведено необхідність виготовити облікову документацію на об`єкти культурної спадщини (опорний пункт «Північ» (група «Лиса гора») 1912-1913 рр., опорний пункт «Захід» (група «Лиса гора») 1912-1913 рр., опорний пункт «Схід» (група «Лиса гора») 1912-1913 рр.);

наказу Міністерства культури та інформаційної політики України № 517 від 13.07.2021 «Про занесення об`єктів культурної спадщини до Держаного реєстру нерухомих пам`яток України», яким занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за категорією місцевого значення у Львівській області та видом об`єкта пам`ятки науки і техніки Західну групу печерних сховищ «Гожеві печери» (група «Лиса гора») (охоронний № 2967/2-Лв) та Східну групу печерних сховищ «Гожеві печери» (група «Лиса гора») (охоронний № 2967/3-Лв);

листа Стрийської окружної прокуратури від 26.11.2021 №14.57/05-42-6215, яким Стрийська окружна прокуратура зобов`язала міську раду як власника об`єктів культурної спадщини вжити заходів щодо охорони об`єктів культурної спадщини від знищення, пошкодження чи різного роду посягань на них (копії вищезазначених листів знаходяться в матеріалах справи);

облікової документації на складові частини пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» (Ох. № 2967-Лв), виготовленої Державним історико-культурним заповідником у м.Белзі, переданої листом Миколаївської міської ради від 25.10.2021 №03-12/3942 в розпорядження Львівської обласної державної адміністрації.

Крім цього вказують, що орган місцевого самоврядування вправі ухвалювати рішення щодо прийняття до комунальної власності територіальної громади та взяття на баланс об`єктів культурної спадщини місцевого значення, що знаходяться на його території.

Оскільки, приймаючи такі рішення, він діє на виконання повноважень делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня, з метою забезпечення захисту цих пам`яток, організації охоронних заходів та укладення охоронних договорів, що відповідає вимогам Закону.

Також зазначають, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Спірне рішення не стосується індивідуально виражених прав чи інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які стверджують про їх порушення, а тому не породжує для останніх і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Позивач, ОСОБА_2 ,. скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу Львівської обласної прокурати в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

08.07.2025 до суду надійшло клопотання представниці відповідача про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду згаданого клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім цього, будь яких доказів неможливості участі в судовому засіданні не надано.

Представники апелянтів в судовому засіданні підтримали апеляційні скарги та надали пояснення, просять апеляційні скарги задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні представник третьої особи, ТОВ «Будівельні надра», заперечив проти задоволення апеляційних скарг та надав пояснення, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи, в судове засідання на виклик суду не з`явилися, явку уповноваженої особи не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що 07.12.2021 Миколаївською міською радою Стрийського району Львівської області, 19-ої позачергової сесії 8-го скликання, прийнято рішення за № 1302 «Про надання дозволу на прийняття до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади та взяття на баланс Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області об`єктів культурної спадщини, що є складовою частиною пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних Споруд «Фортеця м. Миколаїв»», в якому зазначено:

«Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області на виконання вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 8 червня 2000 року № 1805-Ш, листа Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від № 16-2390/0/2-21 від 21.05.2021, листа Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації № 16-3619/0/2-21 від 09.08.2021, листа Стрийської окружної прокуратури № 14.57/05-42-6215 вих.21 від 26.11.2021, з метою охорони культурної спадщини на території Миколаївської міської територіальної громади Стрийського району Львівської області та укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня, Миколаївська міська рада,

ВИРІШИЛА:

1. Надати дозвіл на прийняття до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади та взяти на баланс Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області об`єкти культурної спадщини, що є складовою частиною пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» на території м. Миколаєва Львівської області, а саме: 1) Опорний пункт «Північ» (група «Лиса гора»); 2) Опорний пункт «Захід» (група «Лиса гора»); 3) Опорний пункт «Схід» (група «Лиса гора»); 4) Західна група печерних сховищ «Горжеві Печери»(група «Лиса гора»); 5) Східна група печерних сховищ «Горжеві Печери» (група «Лиса гора»); 6) Опорний пункт «Углерище» (група» Углерище»); 7) Печерні сховища «Середні печери» (група» Углерище»); 8) Опорний пункт «Зубра»; 9) Піхотний редут - 11/12в; 10) Артилерійська батарея - 12/12с; 11) Піхотний редут - 13/12а; 12) Піхотний редут - 15/11в; 13) Артилерійська батарея - 18/10в; 14) Піхотний редут - 19/10а; 15) Група «Радів».

2. Провести конкурсний відбір суб`єкта оціночної діяльності для проведення незалежної оцінки об`єктів культурної спадщини, що є складовими частинами пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» з метою взяття їх на баланс Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області.

3. Утворити комісію з питань прийняття до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади складових частин пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» та затвердити її склад за окремим розпорядженням міського голови.

4. Комісії, утвореній згідно з пунктом 2 цього рішення, організувати свою роботу в установленому порядку, із складанням відповідних актів.

5. Контроль за виконанням цього рішення покласти на заступника міського голови І.І. Бугу».

Вважаючи, спірне рішення «Про надання дозволу на прийняття до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади та взяття на баланс Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області об`єктів культурної спадщини, що є складовою частиною пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних Споруд «Фортеця м. Миколаїв»», позивачі звернулися до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час спірних правовідносин), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із ст. 25 цього ж Закону, сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно із п. 37 ч. 1 ст. 26 цього ж Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами «сезону тиші» з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Згідно п.п.3 п. а) ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів про оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до ч.1 ст. 3 цього Закону державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

У ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що об`єктом культурної спадщини, серед іншого, є споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність; щойно виявленим об`єктом культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Переліку об`єктів культурної спадщини відповідно до цього Закону. При цьому предметом охорони об`єкта культурної спадщини є характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що складає його історико- культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою.

Таким чином, об`єкти, що мають історичну та архітектурну цінність, є об`єктами культурної спадщини.

Пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (не включення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України (ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Нерухомий об`єкт культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який не може бути перенесений на інше місце без втрати його цінності з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та збереження своєї автентичності.

Рухомі предмети, пов`язані з нерухомими об`єктами культурної спадщини, - елементи, групи елементів об`єкта культурної спадщини, що можуть бути відокремлені від нього, але складають з ним єдину цілісність, і відокремлення яких призведе до втрати археологічної, естетичної, етнологічної, історичної, архітектурної, мистецької, наукової або культурної цінності об`єкта.

При цьому предметом охорони об`єкта культурної спадщини є характерна властивість об`єкта культурної спадщини, що складає його історико- культурну цінність, на підставі якої цей об`єкт визнається пам`яткою.

За типами об`єкти культурної спадщини поділяються на споруди, комплекси та визначні місця ( ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Комплексами (ансамблями), в свою чергу, визначаються - топографічно визначені сукупності окремих або поєднаних між собою об`єктів культурної спадщини.

За видами об`єкти культурної спадщини поділяються на археологічні, історичні, ланшафтні, об`єкти монументального мистецтва, архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва та науки і техніки ( ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Зокрема, історичні об`єкти - будинки, споруди, їх комплекси (ансамблі), окремі поховання та некрополі, місця масових поховань померлих та померлих (загиблих) військовослужбовців (у тому числі іноземців), які загинули у війнах, внаслідок депортації та політичних репресій на території України, місця бойових дій, місця загибелі бойових кораблів, морських та річкових суден, у тому числі із залишками бойової техніки, озброєння, амуніції тощо, визначні місця, пов`язані з важливими історичними подіями, з життям та діяльністю відомих осіб, культурою та побутом народів; об`єкти науки і техніки - унікальні промислові, виробничі, науково- виробничі, інженерні, інженерно транспортні, видобувні об`єкти, що визначають рівень розвитку науки і техніки певної епохи, певних наукових напрямів або промислових галузей.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкти культурної спадщини, крім пам`ятки археології, можуть перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом.

З метою раціонального збереження та належного використання об`єктів культурної спадщини, кожна пам`ятка має мати визначеного власника, який буде відповідати за неї, утримувати її в належному стані, своєчасно проводити ремонт, захищати від пошкоджень, руйнування або знищення, вживати заходи щодо її збереження, консервації, реставрації, музефікації, пристосування та укладе охоронний договір. ( ст. ст. 23, 24, 27 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Згідно пп.10 пункту б) ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать забезпечення охорони пам`яток історії та культури, збереження та використання культурного надбання.

В свою чергу, п.п. 4, 5, 6, 8, 11 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що до повноважень виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить: забезпечення дотримання режиму використання пам`яток місцевого значення, їх територій, зон охорони; забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження; організація розроблення відповідних програм охорони культурної спадщини; організація відповідних охоронних заходів щодо пам`яток місцевого значення та їх територій у разі виникнення загрози їх пошкодження або руйнування внаслідок дії природних факторів чи проведення будь-яких робіт; укладення охоронних договорів на пам`ятки в межах повноважень, делегованих органом охорони культурної спадщини вищого рівня відповідно до закону.

Більше того, згідно ст. 38 Закону фінансування охорони культурної спадщини здійснюється також за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 33-4 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що замовником науково-проектної документації у сфері охорони культурної спадщини є виконавчий орган сільської, селищної, міської ради, на території якої розташована пам`ятка, власник пам`ятки чи уповноважені ним особи - щодо науково-проектної документації з визначення режиму використання пам`ятки (частини пам`ятки), меж і режимів використання території пам`ятки, зон охорони пам`ятки.

Частиною 1 ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що територія пам`ятки це територія, історично і топографічно пов`язана з розпланувально-просторовою еволюцією пам`ятки, для якої визначається спеціальний охороннний режим її використання з метою збереження цілісності пам`ятки.

До затвердження науково-проектної документації з визначення меж та режимів використання території пам`ятки відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» межа території для пам`яток історії встановлюється територією зайнятою пам`яткою ( п. 3 ч. 3 ст. 14-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

У межах встановленої території пам`ятки забороняється проведення робіт з нового будівництва, будівельних, земляних робіт, розміщення тимчасових споруд, тощо.

Контроль за додержанням вимог пам`яткоохоронного законодавства Законом покладено, в тому числі, і на органи місцевого самоврядування (ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Відтак, враховуючи наведене вище, орган місцевого самоврядування вправі ухвалювати рішення щодо прийняття до комунальної власності територіальної громади та взяття на баланс об`єктів культурної спадщини місцевого значення, що знаходяться на його території.

Як встановлено судом першої інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, позивачі вважають, що спірним рішенням порушуються їх права та інтереси з огляду на те, що орган місцевого самоврядування перебрав на себе повноваження органу охорони культурної спадщини та незаконно відніс об`єкти, що знаходяться на території земельних ділянок позивачів, до категорії пам`яток культурної спадщини, а вони до таких не відносяться.

Разом з цим, колегія суддів з такими доводами позивачів не згідна з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, чинними вимогами КАС України передбачено, що захист прав, свобод та інтересів осіб завжди відбувається після наявного факту їх порушення. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, оскільки право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає, оскільки звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Отже, обов`язковою умовою захисту в адміністративному суді прав, свобод, інтересів фізичних осіб є одночасна наявність двох факторів: існування публічно-правових відносин між позивачем та відповідачем суб`єктом владних повноважень; наявність факту порушень прав, свобод, інтересів позивача, вчинених або допущених відповідачем у таких правовідносинах.

У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати у разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи. Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини для того, щоб мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення у справах: «Аксу проти Туреччини`від 15.03.2012, «Бурден проти Сполученого Королівства» від 29.04.2008, «Тенасе проти Молдови» від 27.04.2010).

Верховний Суд у постанові від 07.12.2023 по справі №826/16855/17 звернув увагу, що відповідно до усталеного підходу, який знаходить своє відображення в багатьох судових рішеннях Верховного Суду, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду і доведеність позивачем порушення відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю його прав та законних інтересів. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14.02.2022 у справі №200/9772/18-а і узгоджується з висновками щодо застосування норм права, наведених у постанові цього ж Суду від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а.

Крім того, у постанові від 24.01.2023 у справі № 440/2513/20 Верховний Суд зазначив, що порушення прав та інтересів слід відрізняти від порушення закону. Підставою звернення до суду є протиправні рішення (дії чи бездіяльність), які порушують права (свободи чи інтереси) конкретної особи. Саме лише порушення закону, яке не призводить до порушення прав особи, не дає підстав для задоволення позову такої особи.

Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень та/або органами місцевого самоврядування особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Така правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18 та від 20.02.2023 року у справі №160/11429/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як слідує з матеріалів справи, що позивачі є власниками земельних ділянок за кадастровими номерами відповідно: :04:000:0368, :04:000:0369, :04:000:0370, :04:000:0407 та :04:000:0363, :04:000:0364, :04:000:0367, :04:000:0371, :04:000:0404, :04:000:0405, :04:000:0406.

Відповідно до Облікової картки Опорного пункту «Схід» (група «Лиса гора») пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» (Ох. № 2967-Лв), стор.3, абз.3, власником об`єкта є Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області. Власники земельних ділянок, на яких розташований об`єкт ОСОБА_2 (кадастровий номер :04:000:0363), ОСОБА_1 (кадастрові номери :04:000:0369, :04:000:0407), ОСОБА_3 (кадастровий номер :04:000:0558).

Відповідно до Облікової картки Опорного пункту «Захід» (група «Лиса гора») пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» (Ох. № 2967-Лв), стор.3, абз.3, власником об`єкта є Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області. Власники земельних ділянок, на яких розташований об`єкт - Миколаївське ДЛП «Галсільліс» (кадастровий номер :04:000:0081), ОСОБА_2 (кадастрові номери :04:000:0371, :04:000:0363), ОСОБА_4 (кадастровий номер :04:000:0372), ОСОБА_1 (кадастровий номер :04:000:0407), ОСОБА_5 (кадастровий номер :04:000:0366).

Відповідно до Облікової картки Опорного пункту «Північ» (група «Лиса гора») пам`ятки історії місцевого значення «Комплекс фортифікаційних та інженерних споруд «Фортеця м. Миколаїв» (Ох. № 2967-Лв), стор.3, абз.3, власником об`єкта є Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області. Власники земельних ділянок, на яких розташований об`єкт - Миколаївське ДЛП «Галсільліс» (кадастровий номер :04:000:0081), ОСОБА_2 (кадастрові номери :04:000:00406, :04:000:00404), ОСОБА_5 (кадастровий номер :04:000:0366).

Відтак, на момент прийняття оскаржуваного рішення, згадані вище земельні ділянки перебували у власності позивачів.

Разом з цим, як встановлено під час апеляційного розгляду справи, та не заперечується учасниками справи, що з 07.07.2023 земельні ділянки на яких знаходяться спірні пам`ятки історії, перебувають у власності ТзОВ «Будівельні Надра», так як, були відчужені позивачами, шляхом їх внесення до статутного капіталу ТзОВ «Будівельні Надра».

Таким чином на час розгляду справи, власником земельних ділянки на яких знаходяться спірні пам`ятки історії і стосовно, яких відбулося надання дозволу на прийняття до комунальної власності, є не позивачі, а інша особа, що свідчить про відсутність порушеного права позивачів, а відтак і відсутність підстав для його захисту.

Отже, на даний час у позивачів відсутня матеріально-правова заінтересованість щодо оспорюваного рішення, що є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Більше того, рішення суду про задоволення позову жодним чином не призведе до захисту чи відновлення прав позивачів.

На думку суду право вимоги перейшло до набувача земельних ділянок ТзОВ «Будівельні Надра», яке і може звернутися з таким позовом.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Львівської обласної прокуратури та Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 березня 2025 року у справі № 380/4262/22 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 14 липня 2025 року