Справа № 380/8554/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 рокусправа № 380/8554/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку пенсії від 02.04.2025 № 87;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити мені пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п. п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889- VIII «Про державну службу», провести перерахунок та виплату мені даної пенсії на підставі довідок № 22 від 24.03.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та № 23 від 24.03.2025р. про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Департаментом гуманітарної політики Управління адміністрування послуг Львівської міської ради, з часу звернення за призначенням пенсії, а саме - з 24.03.2025 року, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). 24.03.2025 позивач подала заяву про переведення її на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII. Однак рішенням ГУ ПФ України в Одеській області відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII, у зв`язку із тим, що станом на 01.05.2016 заявниця не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає, що нею дотримано усі вимоги щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п. п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889- VIII «Про державну службу». Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки, подано заяву в якій просить суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

Ухвалою суду від 12.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

27.05.2025 за вх.№43923 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що посадові особи органів місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому період роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути враховані до стажу державної служби. Враховуючи зазначене, відповідачем прийнято рішення №87 від 02.04.2025 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно Закону №889-VIII згідно заяви від 24.03.2025 №2280, оскільки станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України. Вимога щодо виплати пенсії на підставі довідок №22 від 24.03.2025 та №23 від 24.03.2025 є передчасною, оскільки відомості, наведені у довідках не досліджувались Пенсійним фондом. Просить у задоволенні позову відмовити.

04.06.2025 за вх.№46001 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Вважає, що виходячи з того, що на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» позивачка досягла 60-річного віку, мала стаж державної служби 21 рік, а також необхідний страховий стаж, станом на 01.05.2016 позивачка займала посаду державної служби та мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, тому вона набула право на призначення пенсії за віком відповідно до приписів Закону України «Про державну службу». Вважає, що не дослідження пенсійним органом відомостей у наданих позивачкою довідках, свідчить про його бездіяльність щодо розгляду заяви позивачки разом з наданими нею довідками. Позивач має право на обчислення пенсії державного службовця із врахуванням заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 01.07.2025 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016; ).

Ухвалою суду від 01.07.2025 витребувано у ОСОБА_1 додаткові докази.

09.07.2025 за вх.№56252 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі. Вважає позовні вимоги обґрунтованими, просить позов задовольнити.

10.07.2025 за вх.№56880 від представника третьої особи надійшли пояснення у справі, позовні вимоги вважає безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 05.07.2023.

Відповідно до записів у трудовій книжці від 14.06.1982 серії НОМЕР_2 позивач:

19.01.2004 - призначена на посаду спеціаліста 1-ї категорії сектору реєстрації відділу адміністративних послуг організаційно-інформаційного управління Львівської міської ради за контрактом;

01.03.2004 - звільнена із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту;

02.03.2004 - призначена на посаду спеціаліста 1-ї категорії сектору реєстрації відділу адміністративних послуг організаційно-інформаційного управління, як така, що пройшла за конкурсом. Присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 6-ї категорії посад. Приведена до присяги;

26.07.2004 - переведена з кадрового резерву на посаду головного спеціаліста відділу адміністративних послуг організаційно-інформаційного управління;

01.04.2006 - присвоєно черговий 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад;

04.01.2007 - у зв`язку із реорганізацією переведена на посаду головного спеціаліста відділу адміністративних послуг адміністративно-господарського управління;

01.04.2008 - присвоєно черговий 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад;

16.10.2009 - відділ адміністративних послуг перейменовано у відділ «Центр обслуговування мешканців»;

02.06.2014 - переведена з кадрового резерву на посаду адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» адміністративно-господарського управління. Збережено 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад;

01.07.2014 - присвоєно черговий 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад;

01.07.2016 - присвоєно черговий 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад.

02.01.2017 - переведена на посаду адміністратора відділу адміністративних послуг управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради;

01.04.2024 - переведена на посаду адміністратора відділу адміністративних послуг управління адміністрування послуг департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, де продовжує працювати на момент звернення до суду з даним позовом.

24.03.2025 позивач звернулась із заявою про перерахунок пенсії щодо переходу з пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

За принципом екстериторіальності, заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.04.2025 №87 позивачці відмовлено в перерахунку пенсії. В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що аналізом наданих документів, встановлено, що заявниця з 19.01.2004 по теперішній час працює на посадах в органах місцевого самоврядування (Львівська міська рада). Посадові особи органів місцевого самоврядування не є державними службовцями, а тому період роботи на посадах службовців в органах місцевого самоврядування не можуть бути враховані до стажу державної служби. Оскільки, станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, відсутні підстави для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ згідно заяви від 24.03.2025.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернулась з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-ІІІ (далі - Закон № 2493-III) визначено, що служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з ст. 3 Закону № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону № 2493-III в редакції, чинній з 01.10.2017, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак попередня редакція цієї статті, що була чинною до 01.10.2017, встановлювала, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі Закон №3723-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

При цьому, абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058-IV встановлено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Згідно з пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом України займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених вказаним Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.

Пункт 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VІІІ визначає, що для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону України та Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України № 3723-XII лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №889-VIII та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-XII вік і страховий стаж.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 676/4235/17.

Статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у п.2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Відповідно до п.6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII обчислюється відповідно до п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII.

Згідно з п.8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, в даному випадку слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року №283 (діяв до 01.05.2016 року).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку, до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Згідно з п.4 Порядку обчислення стажу держаної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року №229 (далі - Порядок №229; чинний з 01.05.2016 року), до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Статтею 14 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких, зокрема:

п`ята категорія - керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад;

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад.

Так, відповідно до записів у трудовій книжці позивачки, остання працювала:

- з 19.01.2004 - призначена на посаду спеціаліста 1-ї категорії сектору реєстрації відділу адміністративних послуг організаційно-інформаційного управління Львівської міської ради за контрактом;

- 01.03.2004 - звільнена із займаної посади у зв`язку із закінченням терміну дії контракту;

- 02.03.2004 - призначена на посаду спеціаліста 1-ї категорії сектору реєстрації відділу адміністративних послуг організаційно-інформаційного управління, як така, що пройшла за конкурсом. Присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах 6-ї категорії посад. Приведена до присяги;

- 26.07.2004 - переведена з кадрового резерву на посаду головного спеціаліста відділу адміністративних послуг організаційно-інформаційного управління;

- 01.04.2006 - присвоєно черговий 12 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад;

- 04.01.2007 - у зв`язку із реорганізацією переведена на посаду головного спеціаліста відділу адміністративних послуг адміністративно-господарського управління;

- 01.04.2008 - присвоєно черговий 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад;

- 16.10.2009 - відділ адміністративних послуг перейменовано у відділ «Центр обслуговування мешканців»;

- 02.06.2014 - переведена з кадрового резерву на посаду адміністратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» адміністративно-господарського управління. Збережено 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах шостої категорії посад;

- 01.07.2014 - присвоєно черговий 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад;

- 01.07.2016 - присвоєно черговий 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування в межах п`ятої категорії посад.

- 02.01.2017 - переведена на посаду адміністратора відділу адміністративних послуг управління адміністрування послуг департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради;

- 01.04.2024 - переведена на посаду адміністратора відділу адміністративних послуг управління адміністрування послуг департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, де продовжує працювати на момент звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, посада, на якій перебувала позивач в органах місцевого самоврядування, відповідно до ст.14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та п.2 Порядку №283 входить до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.

А тому, суд вважає, що період роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування з 19.01.2004 по 01.05.2016 підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Оскільки на час звернення до відповідача із заявою про перехід на пенсію держаного службовця позивач досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на день набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ займала посаду державної служби та мала не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців , та мала необхідний страховий стаж, суд приходить висновку, що позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу в переході на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Відтак, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.04.2024 №87 слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд зазначає таке.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивачка просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити мені пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу», п. п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889- VIII «Про державну службу», провести перерахунок та виплату мені даної пенсії на підставі довідок № 22 від 24.03.2025 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та № 23 від 24.03.2025р. про інші складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, виданих Департаментом гуманітарної політики Управління адміністрування послуг Львівської міської ради, з часу звернення за призначенням пенсії, а саме - з 24.03.2025 року, з урахуванням виплачених сум.

При цьому, суд зауважує, що відповідачем при прийнятті спірного рішення, зазначено, що у позивачки відсутній стаж роботи на посадах, прирівняних до відповідних категорій посад державних службовців.

Водночас періоди перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом № 2493, з 19.01.2004 по 24.03.2025 (день звернення із заявою про призначення пенсії) протиправно не зараховано до стажу державної служби позивачки, що встановлено судом вище.

Суд зазначає також, що постановою Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, якою передбачено застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд зазначає, що порушення права позивача фактично зводиться до того, що відповідачем, не зараховано до стажу державної служби позивачки періоду роботи з 19.01.2004 по 24.03.2025.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, враховуючи той факт, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 19.01.2004 по 24.03.2025, та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2025 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

Щодо позовної вимоги про перерахунок пенсії відповідно до довідок від 24.03.2025 №23 та №23, виданих Департаментом гуманітарної політики Управління адміністрування послуг Львівської міської ради, суд зазначає наступне.

Варто звернути увагу на те, що у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у сукупності із пунктом 12 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, оскільки територіальний орган Пенсійного фонду України не визнав цього права за позивачем.

За результатами розгляду заяви позивачки пенсійним органом зроблено висновок, що остання не має права на отримання пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», переведення на пенсію державного службовця здійснено не було, і питання щодо сум заробітної плати, які мають враховуватися при визначенні розміру пенсії державного службовця на час звернення позивача у цій справі пенсійним органом не вирішувалось.

Таким чином, вимоги позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській здійснити обрахунок пенсії позивачці за віком відповідно до ЗУ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ відповідно до довідок від 24.03.2025 №23 та №23, виданих Департаментом гуманітарної політики Управління адміністрування послуг Львівської міської ради є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а, отже, така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 вересня 2023 року у справі № 560/8328/22.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами суд.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №87 від 02.04.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи з 19.01.2004 по 24.03.2025.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) від 24.03.2025 про переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком державного службовця, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з для складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна