Справа № 380/13879/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 рокусправа № 380/13879/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач- 2) , у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 15.05.2024 №55 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.2004 до 09.05.2024 на посаді медсестри (сестри медичної) 2-го дитячого відділення в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради "Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня" у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 09.05.2024 згідно із заявою від 09.05.2024 на підставі статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII (у редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 ) у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.05.2024 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, як працівнику зайнятому повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

06.06.2024 позивач отримала лист від Головного управління ПФУ у Львівській області, яким надано рішення Головного управління ПФУ в Житомирській області від 15.05.2024 №55 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із тим, що страховий стаж заявниці становить 35 років, 2 місяці і 2 дні, страховий стаж з урахуванням статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" - 43 роки 0 місяців 18 днів, пільговий стаж за списком № 2, з урахуванням статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", - 41 рік 1 місяць 8 днів. Причиною відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії в рішенні вказано недосягнення мною 55-річного віку.

Позивач вважає, що рішення відповідача-2 від 15.05.2024 №55 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є безпідставним та незаконним в частині відмови у призначенні мені пенсії за віком на пільгових умовах, а також в частині зарахування страхового та пільгового стажу, а тому звернулася до суду та просить позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Ухвалою від 03.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

18.07.2024 Головне управління ПФУ в Житомирській області надіслало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що право на пенсію за віком на пільгових умовах виникає відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими й важкими умовами праці за Списком № 2, затвердженим Кабінетом Міністрів України, при досягненні 55-річного віку та наявності у жінок страхового стажу не менше 25 років, у тому числі 10 років на відповідних роботах.

Покликаючись на пункт 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідач-2 зазначає, що у випадках відсутності належних записів у трудовій книжці спеціальний стаж підтверджується відповідними уточнюючими довідками із зазначенням періодів роботи, професій, умов праці та підстав їх видачі. Крім того, відповідно до Порядку застосування Списків № 1 і № 2, затвердженого наказом Мінпраці № 383, при обчисленні пільгового стажу враховуються результати атестації робочих місць, проведеної згідно з Порядком, затвердженим постановою КМУ № 442, що проводиться не рідше одного разу на п`ять років.

Відповідач-2 зазначає, що у спірний період позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тому ці періоди не можуть бути зараховані до спеціального стажу. Окрім того, окремі періоди роботи позивача не зараховуються у зв`язку з відсутністю проведеної у встановлені строки атестації робочих місць, що підтверджується наданими документами.

Відповідно до статті 24 Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється на підставі даних персоніфікованого обліку або документів, передбачених Порядком № 637. Так, на момент розгляду заяви про призначення пенсії загальний страховий стаж позивача становить 35 років 2 місяці 2 дні, а з урахуванням пільгового обчислення відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 43 роки 18 днів. Пільговий стаж позивача за Списком № 2 досягає 41 року 1 місяця 8 днів, що є достатнім для реалізації права на пільгову пенсію при досягненні встановленого законом пенсійного віку 55 років. Таким чином, на переконання відповідача-2. рішення про відмову у призначенні пенсії ухвалено ним правомірно у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

19.07.2024 Головне управління ПФУ у Львівській області подало відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що порядок призначення пенсій на пільгових умовах регулюється Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV та відповідними підзаконними актами, а не Законом України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, на який помилково посилається позивач.

Зазначає, що після надходження заяви ОСОБА_1 від 09.05.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах було застосовано принцип екстериторіальності розгляду документів відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1. Головне управління ПФУ в Житомирській області розглянуло подану позивачем заяву, та рішенням від 15.05.2024 відмовило у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням встановленого віку (55 років) відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Відповідач-1 наголошує, що згідно з чинним законодавством, право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 мають жінки після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років, з яких не менше 10 років на роботах із важкими умовами праці. Позивачка на дату звернення мала вік 52 роки 3 місяці, тому право на пенсію на пільгових умовах у неї не настало.

Так, на переконання відповідача-1, покликання позивача на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 є безпідставним, оскільки цим рішенням визнано неконституційним підвищення пенсійного віку лише для осіб, що працювали до 01.04.2015, а чинна редакція ст. 114 Закону № 1058-IV для осіб, що набули стаж після цієї дати, залишилася чинною. Отже, відповідач-1 вказує, що при призначенні пенсії застосовуються вимоги Закону № 1058, а не скасовані положення Закону № 1788-ХІІ.

Щодо вимоги зарахувати періоди роботи у подвійному розмірі, відповідач-1 зазначає, що ст. 60 Закону № 1788-ХІІ поширюється виключно на окремі категорії працівників закладів охорони здоров`я. Періоди роботи позивача були враховані у повному обсязі відповідно до наданих довідок, що підтверджено актом зустрічної перевірки, при цьому виключено лише ті періоди, коли була відсутня атестація робочого місця.

Таким чином, відповідач-1 стверджує, що діяв на підставі чинного законодавства, у межах повноважень і у спосіб, визначений законами України.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.05.2024 звернулася до Головного управління ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 на підставі ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, додавши до заяви відповідні документи.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви, визначене Головне управління ПФУ в Житомирській області.

15.05.2024 Головне управління ПФУ в Житомирській області прийняло рішення № 55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, встановленого пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Крім того, при обчисленні пільгового стажу не було зараховано окремі періоди роботи через наявність перерви між результатами атестації робочих місць, а саме: з 05.11.2009 до 23.11.2009 та з 24.11.2014 до 09.12.2014.

Страховий стаж позивача становить 35 років 2 місяці 2 дні. З урахуванням положень статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" страховий стаж обчислений у розмірі 43 років 0 місяців 18 днів.

Пільговий стаж роботи за Списком №?2, з урахуванням статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", становить 41 рік 1 місяць 8 днів.

Згідно із розрахунком стажу, який дає право на призначення пенсії, ОСОБА_1 до пільгового стажу зараховано наступні періоди роботи за Списком №?2:

з 06.08.1990 до 31.12.1991 2 роки 9 місяців 22 дні (з урахуванням кратності 2);

з 01.01.1992 до 01.06.1996 8 років 10 місяців 2 дні (з урахуванням кратності 2);

з 02.06.1996 до 31.05.1999 3 роки 0 місяців 0 днів;

з 01.06.1999 до 19.06.2001 4 роки 1 місяць 8 днів (з урахуванням кратності 2);

з 20.06.2001 до 31.12.2003 2 роки 6 місяців 12 днів;

з 03.05.2004 до 04.11.2009 5 років 6 місяців 2 дні;

з 05.11.2009 до 23.11.2009 0 років 0 місяців 19 днів;

з 24.11.2009 до 23.11.2014 5 років 0 місяців 0 днів;

з 24.11.2014 до 09.12.2014 0 років 0 місяців 16 днів;

з 10.12.2014 до 31.03.2024 9 років 3 місяці 22 дні.

Вважаючи рішення від 15.05.2024 № 55 незаконним, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку доводам позивача про незаконність оспорюваного рішення, суд враховує таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.2004 до 09.05.2024 на посаді медсестри (сестри медичної) 2-го дитячого відділення в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради "Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня" у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд враховує таке.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян урегульовані Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі-Закон № 1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004. Отже, до 01.01.2004 пенсійні правовідносини були врегульовані Законом № 1788-ХІІ.

Відповідно до преамбули Закону № 1058-IV, цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону № 1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання визначає, що положення Закону № 1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (у тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Відповідно до ст. 60 Закону № 1788-ХІІ, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд встановив, що відповідно до записів № 1-5 трудової книжки ОСОБА_1 від 10.08.1990 серії НОМЕР_1 , позивач з 06.08.1990 до 09.05.2024 (дата звернення із заявою про призначення пенсії), і станом на дату звернення до суду, працює на посаді медсестри 2-го дитячого відділення КНП ЛОР "Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня", що не заперечується відповідачами. Вказане підтверджуються також довідками від 30.04.2024 № 278 та від 30.04.2024 № 277 про підтвердження робочого стажу, що наявні в матеріалах справи.

За правилами ст. 60 Закону № 1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Аналогічного висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 20.04.2022 у справі № 214/3705/17, від 11.02.2025 у справі № 420/8637/24, у яких суд дійшов висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

Ураховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність порушення прав ОСОБА_1 з боку відповідача щодо не зарахування періоду роботи з 01.01.2004 до 09.05.2024 на посаді медсестри (сестри медичної) 2-го дитячого відділення в Комунальному некомерційному підприємстві Львівської обласної ради "Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня", до стажу роботи у подвійному розмірі.

Разом із тим, суд зауважує, що у рішенні від 15.05.2024 № 55 відповідач також вказав, що позивачу не було зараховані окремі періоди роботи через наявність перерви між результатами атестації робочих місць, а саме: з 05.11.2009 до 23.11.2009 та з 24.11.2014 до 09.12.2014.

Оскільки заявлений у позовних вимогах до зарахування період з 01.01.2004 до 09.05.2024 охоплює не зараховані відповідачем-2 окремі періоди роботи через наявність перерви між результатами атестації робочих місць періоди з 05.11.2009 до 23.11.2009 та з 24.11.2014 до 09.12.2014, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442 (далі - Порядок) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до п. 10 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

У пункті 4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах зазначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Вказану позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 у справі №227/545/17.

Велика Палата Верховного Суду у справі від 19.02.2020 № 520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, згідно з яким особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Як наслідок, Велика Палата Верховного Суду вказала, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.

Таким чином, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак, твердження пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача за Списком № 2 окремих періодів роботи через наявність перерви між результатами атестації робочих місць, а саме: з 05.11.2009 до 23.11.2009 та з 24.11.2014 до 09.12.2014, є необґрунтованими та безпідставними.

Інших підстав для не зарахування спірного періоду роботи позивача страхового стажу та стажу роботи за Списком № 2 у рішенні від 15.05.2024 №55 відповдіач-2 не навів.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач у період з 01.01.2004 до 09.05.2024 працювала у інфекційному закладі охорони здоров`я, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у частині зарахування ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 до 09.05.2024 посаді медсестри 2-го дитячого відділення КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна лікарня", до стажу роботи у подвійному розмірі.

Щодо позовних вимог про зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 09.05.2024 згідно із заявою від 09.05.2024 на підставі статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII (у редакції, визначеній пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 ) у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку 50 років при наявності страхового стажу більше 20 років, в тому числі пільгового стажу за Списком № 2 більше 10 років, суд зважає на таке.

Пунктом 2 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-ІV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV встановлено, що працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Преамбулою Закону № 1788-ХІІ визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (зі змінами, внесеними Законом від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зокрема, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менш 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Натомість пунктом "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII, було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, до внесення Законом від 02.03.2015 № 213-VIII змін до п. "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, тобто до березня 2015 року, право на пільгову пенсію мали працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2, зокрема, жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Конституційний Суд України 23.01.2020 за результатами розгляду справи № 1-5/2018(746/15) прийняв рішення № 1-р/2020, яким:

"… - визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам […]".

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

При вирішенні питання про застосовність до спірних правовідносин положень Закону №1058-IV чи Закону № 1788-XII, суд враховує такі правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 за результатами перегляду зразкового рішення № 360/3611/20 від 21.04.2021:

" […] Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнані неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зокрема, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих Законів визначав такий вік для жінок у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV…".

Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки Конституційного суду України, викладені у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020 про необхідність застосування статті 13 Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажу роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 23.01.2020 № 1-р/2020 зазначив, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Суд встановив, що на день звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії 09.05.2024 позивач мала повних 50 років, страховий стаж (без урахування спірного періоду з 05.11.2009 до 23.11.2009 та з 24.11.2014 до 09.12.2014) складав 35 років 2 місяці 2 дні, пільговий (з урахуванням статі 60 Закону 31788) 41 рік 1 місяць 8 днів.

Відповідачі дану обставину не спростовують.

За таких обставин, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача-2 від 15.05.2024 № 55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

З огляду на наведене вище, суд вважає, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "б" ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-XII з дати звернення із заявою про призначення пенсії, як це встановлено частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV.

Суд зауважує, що доводи відповідача-2 стосуються відсутності у позивача віку, необхідного для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах, проте такі, на переконання суду, є помилковими, оскільки обчислення віку без урахування рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 призведе до несправедливого та невиправданого обмеження права позивача на соціальний захист.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При вирішенні спорів щодо правомірності рішень, дій пенсійного органу як суб`єкта владних повноважень, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 КАС України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Відповідач-2 належними та допустимими доказами не довів правомірності свого рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії.

Окрім того, суд зауважує, що як встановлено вище, у справі, що розглядається, для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління ПФУ в Житомирській області, рішенням якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Тому, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що відмовив позивачу у призначенні пенсії, яким, у цьому випадку, є Головне управління ПФУ в Житомирській області.

До такого висновку дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд враховує під час вирішення цього спору.

З огляду на викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 15.05.2024 № 55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 до 09.05.2024 посаді медсестри 2-го дитячого відділення КНП ЛОР "Львівська обласна клінічна лікарня", до стажу роботи у подвійному розмірі,

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 09.05.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

За правилами ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів на обґрунтування правомірності прийняття свого рішення від 15.05.2024 № 55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах .

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7; ) від 15.05.2024 № 55 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7; ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) період роботи з 01.01.2004 до 09.05.2024 на посаді медсестри 2-го дитячого відділення КНП ЛОР "Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня" до стажу роботи у подвійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7; ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) з 09.05.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, буд. 7; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна