Справа № 509/554/25
Суддя: Миргород В. С.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/554/25
Провадження № 2-а/513/7/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року Саратський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - В.С.Миргород

при секретарі І.О.Аркуші

за участі представника позивача адвоката Реу Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в селищі Сарата Одеської області адміністративну справу №509/554/25 за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Реу Руслана Васильовича до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Реу Р.В., звернувся до Овідіопільського суду Одеського району Одеської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 3912770 від 22 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, винесену інспектором 2 взводу, 5 роти, 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, старшим лейтенантом поліції Поповим Владиславом Вікторовичем, провадження у справі закрити, вирішити питання щодо судових витрат. Позовні вимоги обгрунтував тим, що 22 січня 2025 року, він, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser 150», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності Сільськогосподарському виробничому кооперативу «Прогрес», по автодорозі М15, сповіщенням Одеса-Рені, Одеської області, біля 13 години 14 хвилин, в селищі Хлібодарське, Одеського району, Одеської області, був зупинений інспектором 2 взводу 5 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, старшим лейтенантом поліції Поповим В.В. Виконавши вимоги інспектора поліції, позивач зупинився та у розмові з інспектором поліції Поповим В.В., дізнався, що причиною його зупинку сталося те, що нібито він порушив правила Дорожнього руху України (надалі ПДР України), а саме п. 12.9. б ПДР України, який обмежує швидкість руху до 40 км за годину, натомість він керував транспортним засобом із завищеною швидкістю у 74 км на годину і це ніби то було виміряно приладом «ТРУКАМ ТС008449». Позивач зазначає у позовній заяві, що враховуючи положення ст. 40 Закону № 580-VШ при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу технічні прилади та технічні засоби повинні бути розміщені в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (змонтовані/розміщені по зовнішньому периметру доріг і будівель), натомість ручне розміщення таких технічних приладів з виявлення та/або фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону. Позивач наголошує, що відповідачем під час розгляду справи не надано жодних доказів того, що лазерний вимірювач швидкості ТruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений, а також того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку « 5.70» ПДР (фото, відеофіксація порушень ПДР». Посилання на це також відсутнє у постанові про накладання адміністративного стягнення. Вважає дану постанову незаконною та необґрунтованою, оскільки остання прийнята з порушенням вимог ст. ст. 278-280 КУпАП, з огляду на відсутність належних та достатніх доказів вчинення адміністративного правопорушення та порушення процедури її прийняття, а також прилад TRU CAM поліцейським не був закріплений відповідно до вимог закону, він тримав його не на штативі як передбачено законодавством. Працівником поліції не було роз`яснено йому права та не було ознайомлено з доказами по справі. Просив скасувати постанову інспектора 2 взводу, 5 роти, 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, старшого лейтенанта поліції Попова Владислава Вікторовича, серії ЕНА № 3912770 від 22 січня 2025 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч.1 ст.122 КУпАП, штрафу в розмірі 340 грн.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Овідіопільського суду Одеського району Одеської області від 04 лютого 2025 року справу № 509/554/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передано до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за підсудністю.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 березня 2025 року справу № 509/554/25, передано за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 травня 2025 року, справу № 509/554/25 розподіллено судді Миргород В.С.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 21 травня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

28 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» від представника Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить залишити позов без задоволення, розглянути справу за відсутністю відповідача, посилаючись на те, що в ході виконання службових обов`язків екіпажом патрульної поліції 22 січня 2025 року об 13 годині 14 хвилин, поліцейським інспектором 2 взводу, 5 роти, 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, старшого лейтенанта поліції Поповим В.В., за адресою: вул. Грушевського 1-А в с. Хлібодарське, Одеського району, було виявлено транспортний засіб марки Toyota Land Cruiser 150», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який рухавсь із швидкістю 74 км за годину в зоні дорожнього знаку 3.29 ПДР «Обмеження максимальної швидкості» в 40 км за годину, чим допустив порушення п. 12.9 б) ПДР та вичинив адміністративне порушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказане правопорушення було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів ТruСАМ ТС 008449 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху (вказані відеозаписи засвідчені електронним цифровим підписом відповідно до вимог ст. 99 КАС України). Відповідач відзначає, що відеозапис отриманий з приладу ТruСАМ ТС 008449 з додержанням вимог та приписів ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». Відповідач звертає увагу суду на те, що самим виробником приладу ТruСАМ, на його офіційному веб сайті продемонстровано використання зазначеного приладу з руки. Окрім того, відповідачем відзначено, що позивач у позовній заяві погодився з тим фактом, що ТruСАМ можливо використовувати з руки в ручному режимі (сторінка 3 позовної заяви). Окрім того, позивачем на думку відповідача, не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували б факт перевищення встановленого ПДР обмеження швидкості руху та відповідно вчиненого правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Однак подані стороною відповідача відеозапис з лазерного вимірювача ТruСАМ ТС 008449 та роздруківка з лазерного вимірювача швидкості руху транспортних засобів відповідають вимогам норм чинного законодавства та відображають обставини, які описані в оскаржуваній постанові, одержані без порушення порядку, встановленого законом є належними, достовірними та достатніми для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (Вх № 3397/25-Вх від 28.05.2025 р.).

Позивачем ОСОБА_1 не подано відповідь на відзив.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату і час та місце проведення судового засідання до суду не з`явився. Клопотань та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом надсилання судової повістки в систему «Електронний суд» в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов, клопотань та заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якогоучасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всіучасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату,час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Статтею 268 КАС України передбачено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

На підставі вищевикладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін (позивача та відповідача) по справі, за участі представника позивача адвоката Реу Р.В. на підставі документів наявних в матеріалах справи.

Представник позивача адвокат Реу Р.В. в судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з підстав зазначених у ній, інших клопотань не заявляв.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши думку представника позивача адвоката Реу Р.В., суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим до задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 3912770 від 22 січня 2025 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340,00 грн. Так, за допомогою лазерного вимірювача швидкості LTI 20/20 TruCAM II (серійний номер ТС 008449) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser 150», державний номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищивши встановлене обмеження швидкості руху на вказаній ділянці (40 км/год), на 34 км/год, чим порушив п. 12.9.б ПДР України перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29; 3.31; 30.3.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Згідно з п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність, у тому числі, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП України справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За змістом статті 222 КУпАП України органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (у тому числі передбачених частиною першою статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Слід зазначити про те, що положеннями КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2025 року у відношенні позивача було прийнято постанову та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у дохід держави, у розмірі 340 грн.

Як вбачається з зазначеної постанови, 22.01.2025 р. о 13:14 позивач керуючи транспортним засобом у населеному пункті рухався зі швидкістю 74 км/год. при максимально допустимій швидкості 40 км/год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 34 км/год., чим порушив п. 12.9. б. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Складена постанова містить посилання на те, що швидкість руху вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС 008449.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

За приписами статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити:

-найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

-дату розгляду справи;

-відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

-опис обставин, установлених під час розгляду справи;

-зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

-прийняте у справі рішення.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

Згідно із п.п. 12.9. б ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн., передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

При цьому, у складеній відповідачем постанові чітко вказано серійний номер, а також назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля - «TruCAM LTI 20/20 ТС 008449».

З наданих до суду відеофайлу в програмі Д-3 та роздруківки фотознімку з приладу TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008449 від 22.01.2025, на якому, зокрема, зазначено координати розташування вимірювального приладу в момент фіксації правопорушення, вбачається, що швидкість автомобіля, яким керував позивач становила 74 км/год.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Доводи позивача, стосовно необґрунтованості винесення постанови та відсутності в діях позивача правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

У сукупності зі встановленим дотриманням порядку притягнення позивача до адміністративної відповідальності, підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП вказує на правомірність застосування до позивача вказаного штрафу згідно із оскаржуваною постановою.

Суд зазначає, що «TruCAM» - це лазерний вимірювач швидкості, який здійснює вимірювання процесу порушення встановленого швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб та номерний знак. При цьому, «TruCAM» автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, а також розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів та мотоциклів.

Правильність використання приладу лазерного вимірювання швидкості «TruCAM» LTI 20/20, серійний номер ТС008449, виробництва «Laser Technology Inc.», США, підтверджується наявністю свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки за №22-01/32382, виданого 12.11.2024 ДП «Укрметртестстандарт», відповідно до якого, даний засіб є придатним до застосування до 12.11.2025, також даний факт підтверджується експертними висновками від 24.12.2020 року та сертифікатами перевірки та відповідності.

Міжповірочний інтервал законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, затверджені Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362, даний пристрій «TruCAM» виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Водночас, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, зазначена процедура проводилася виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, що планувалося серійно виробляти в Україні або ж ввозити на територію України відповідними партіями.

Отже, лазерні вимірювачі швидкості «TruCAM», які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

З наданого відеозапису з приладу «TruCAM» LTI 20/20 (серійний номер ТС008449) при по кадровому перегляді вбачається, що швидкість транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 150», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, визначено в 74 км/год. З оскаржуваної постанови у справі про накладення адміністративного стягнення чітко вбачається, що згідно зі ст.283 КУпАП в ній містяться відомості про технічний запис, яким здійснювалося вимірювання швидкості - «TruCAM» LTI 20/20 (серійний номер ТС008449), час встановлення такого адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення, а тому наданий УПП в Одеській області ДПП відеозапис (у тому числі роздруківка з відповідного відеозапису) вважається належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що, такий відеозапис є якісним та надає можливість чітко та однозначно констатувати даний факт. Відеоматеріал з місця події, що був наданий відповідачем до матеріалів цієї справи та досліджений судом, поза розумним сумнівом є доказом в адміністративній справі і безпосередньо свідчить про наявність правопорушення.

Посилання позивача на те, що інспектор допустив порушення через те, що тримав лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» в руках, суд вважає безпідставним, оскільки відповідно до листа ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 №22-38/49, лазерний вимірювач «TruCAM» відноситься до «ручних» вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для тримання в руках під час вимірювань.

Окрім основного («ручного режиму роботи»), лазерний вимірювач швидкості також може бути встановлений і на триногу.

Вказаний вище лазерний вимірювач швидкості «TruCAM» LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, а також номерний знак. Даний прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних або ж легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год.

З наданих відповідачем до матеріалів справи відеозапису та фотокартки вбачається, факт порушення позивачем вимог п.12.9 б ПДР України, що свідчить про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу у вигляду штрафу в сумі 340 грн.

Отже, згідно з технічними характеристиками, прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості - «TruCAM» LTI 20/20, спроможний робити фото- та відеозйомку, а тому його покази можливо розцінювати як беззаперечний доказ по справі.

Лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто, конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі.

Також, можливість застосування приладу в ручному режимі описана в його методичних рекомендаціях щодо використання та інструкції з використання.

Отже, можливість використання приладу TruCam LT1 20/20 у ручному режимі прямо передбачена свідоцтвом про повірку приладу, сертифікатом, інструкцією з експлуатації, а також самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання).

Відповідно до Інструкції з використання приладу Trucam LTІ 20/20, конструктивна особливість приладу та заявлені характеристики дозволяють його використання з рук, а визначення похибки при такому використанні не буде перевищувати 2 км/год. Виробником передбачена система заходів, які нівелюють вібрації та короткочасне переривання лазеру, тому прилад не може здійснювати вимірювання швидкості з більшою похибкою, ніж передбачено виробником та визначено у свідоцтві про повірку. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Покази приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008449 оцінюються інспектором, як доказ в розумінні ст.251 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Суд вважає, що показники приладу TruCam LTI 20/20, №ТС008449 є належним допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 року по справі №735/1246/15-а висловив правову позицію, що посилання позивача на окремі процедурні порушення при притягненні його до адміністративної відповідальності не можуть спростовувати правомірності спірної постанови відповідача, оскільки не доводять відсутності факту порушення.

У постанові від 14.03.2018 року по справі №760/2846/17 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Відповідно до приписів ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч.4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Вказані позивачем інші недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем було вчинено порушення вимог ПДР України, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.05.2018р. у справі №753/4366/17, від 11.09.2018р. у справі №826/11623/16, а також від 14.08.2018р. у справі №826/15341/15.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Таким чином, порушення цієї процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий».

При цьому, як свідчить вказана практика Європейського суду з прав людини, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує Європейський суд з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Позивач не надав суду будь-яких доказів, які б спростовували дані, наведені в постанові по справі про адміністративне правопорушення, не навів обґрунтованих підстав, за яких вказана постанова в справі про адміністративне правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню.

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Суд зазначає про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин суд дійшов висновку, що постанова серії ЕНА № 3912770 від 22 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 є законною і обґрунтованою, а тому позовні вимоги щодо скасування постанови задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача, а тому підстави для задоволення позову в цій частині також відсутні.

Керуючись ст.ст. 12, 241-246, 268-272, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в особі представника адвоката Реу Руслана Васильовича до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності-відмовити.

Роз`яснити, що судове рішення буде виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів з моменту оголошення вступної та резолютивної частини.

Повний текст рішення суду складено 15.07.2025 року

Суддя В. С. Миргород