Справа № 300/3493/25
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
"15" липня 2025 р. Справа № 300/3493/25
м. Івано-Франківськ
Адвокат Тинів І.Д., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Національної поліції України в Івано-Франківській області, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області щодо не надання відпустки, в порядку ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», майору поліції ОСОБА_1 , слідчому слідчого відділення Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №774 від 05.05.2025 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Надвірнянського РВР ГУНП в Івано- Франківській області», яким до майора поліції ОСОБА_1 , слідчого відділення Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №208 о/с від 06.05.2025 «По особовому складу» про звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 , слідчого відділення Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області;
поновити майора поліції ОСОБА_1 , слідчого відділення Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, з 06.05.2025 на службі в поліції на посаді яку, займала, із збереженням місця роботи;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу, пов`язаного з звільненням з служби в поліції, починаючи з часу звільнення (06.05.2025) по день фактичного поновлення на посаді.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним і скасування наказів та поновлення на службі в поліції.
24.06.2025 від позивача на адресу суду надійшли клопотання про зміну предмета позову та клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Так, згідно змісту клопотання про зміну предмета позову, позивач, окрім первинно заявлених вимог, просить також стягнути з Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 350 000,00 грн. При цьому, у іншому поданому клопотанні, позивач, посилаючись на ст. 133 КАС України, просить відстрочити сплату судового збору.
Головуючий по справі суддя Кафарський В.В. в період з 19.06.2025 по 14.07.2025 перебував у відпустці, тому питання щодо зміни предмета позову та відстрочення сплати судового збору вирішено у перший день після виходу головуючого по справі із відпустки.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне.
Відповідно до ч. 13 ст. 171 КАС України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.
Так, згідно поданого клопотання, позивач просить змінити предмет позову, зокрема, заявляючи вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 350 000,00 грн.
Пунктом 2.2. Узагальненого науково-консультативного висновку стосовно визначення належності позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди до вимог майнового чи немайнового характеру, викладеного в Листі ВАСУ від 01.01.2015, зазначено, що майновий чи немайновий характер позовної вимоги про відшкодування (компенсації) моральної шкоди залежить від наступного.
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб.
Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб.
Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру. Якщо ж позивач вибрав інший спосіб відшкодування моральної шкоди, який не має грошового вираження (спростування неправдивих відомостей, прилюдне вибачення тощо), то така вимога є немайновою. За позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятися судовий збір в розмірі, встановленому Законом.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 просить відшкодувати завдану їй моральну шкоду грошима, отже така вимога має майновий характер.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 01.01.2025 складає 3 028,00 грн.
Положенням підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, сума судового збору, що підлягає сплаті позивачем становить 3 500,00 грн. Натомість, судовий збір позивачем не сплачено.
Суд звертає увагу, що позивач подала клопотання про відстрочення сплати судового збору, посилаючись на ст. 133 КАС України, згідно якої суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
З цього приводу суд зазначає таке.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням звільнити від сплати судового збору за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Аналіз вказаної норми длає підстави дійти висновку, що за наявності відповідних обставин, позивач (представник позивача), посилаючись на ст. 8 Закону України «Про судовий збір», має подати окреме клопотання щодо відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.
Крім того, слід зауважити, що Законом України «Про судовий збір» визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.
З аналізу ж статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.
Отже, частина перша статті 133 КАС визначає право суду на звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, виходячи із майнового стану сторони, водночас стаття 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизує порядок, умови такого звільнення та коло осіб, які можуть бути звільнені від сплати судового збору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 (провадження №11-336апп20).
З урахуванням наведених норм права, підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від сплати судового збору на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування судом майнового стану сторони, а саме її дохід за календарний рік, що передує року звернення до суду з позовною заявою.
Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або ускладнення у здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статтей 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, покладаються на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 133 КАС України, статтею 8 Закону України «Про судовий збір», повинна навести доводи і надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
В той же час, суд зауважує, що позивач на підтвердження майнового стану жодних доказів не надала.
Таким чином, позивачу необхідно або ж сплатити судовий збір у розмірі 3 500,00 грн за вимогу про відшкодування моральної шкоди, або ж належними доказами підтвердити необхідність звільнення від його сплати.
При цьому, суд роз`яснює, що доказом для підтвердження майнового становища позивача є довідка з органу Державної податкової служби України про розмір доходів за попередній календарний рік (2024 рік), довідка з органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту про відсутність здійснення відповідних виплат за попередній звітний рік (2024 рік).
Суд зазначає, у розумінні приписів статті 8 Закону України «Про судовий збір» відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, звільнення його від сплати може мати місце за наявності виключних обставин.
Отже, ненадання позивачем необхідних доказів на підтвердження свого скрутного фінансового становища, зумовлює відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.
Аналогічна правова позиція була викладена в ухвалах Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду касаційних скарг (разом із клопотанням про звільнення від сплати судового збору) у справі №215/3786/19 від 17.10.2019, справі №160/7077/19 від 16.10.2019, у справі №215/3329/19 від 10.10.2019, у справі №215/2132/19 від 23.09.2019, у справі №215/2169/19 від 21.08.2019, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2020 у справі №9901/77/20.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Така позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21.06.2019 у справі № №810/1728/18.
Отже, при здійсненні правосуддя в адміністративних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до статей 132, 133 Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України №3674-VІ, а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.
Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху.
Керуючись ст.ст. 161, 169, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,
Надати позивачу десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку шляхом надання до суду або оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 3 500,00 грн, або належних доказів існування підстав, визначених законом для звільнення від сплати судового збору, зокрема, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної податкової служби України про суми виплачених доходів за 2024 рік, відомостей з органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту про відсутність здійснення відповідних виплат за попередній звітний рік (2024 рік).
Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.