Справа № 460/8918/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/8918/24 пров. № А/857/29813/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року (головуючий суддя: Максимчук О.О., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 09.08.2024 звернувся з позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 22.11.2023 №63, рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області від 29.03.2024 №63 щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплачувати позивачу пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 5 років на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з 21.08.2024.

Обґрунтовує позов тим, що відповідачами протиправно не зарахований страховий стаж у повній мірі відповідно до його трудових книжок. Звертає увагу, що період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю становить більше 4 років, цей факт не заперечується відповідачами. Щодо не зарахування відповідачами страхового стажу в повній мірі зауважує, що обов`язок по веденню трудових книжок в період здійснення трудової діяльності покладено на посадових осіб відділу кадрів підприємства, установ, організацій, де особа здійснює трудову діяльність.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській від 22.11.2023 № 63 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 29.03.2024 № 63 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21 серпня 2024 року з урахуванням висновків суду.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 21 серпня 2024 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1937,92 грн (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень дев`яносто дві копійки).

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильський АЕС відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Каменоломня Сакського району Республіка Крим. Зареєстрованим місцем проживання позивача з 27.09.1984 є м. Сарни Рівненської області, що підтверджується даними з належного позивачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 20.09.2013.

Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим позивачу Рівненською обласною державною адміністрацією 22.04.2003.

Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області від 31.10.2023 № 388/01-21 зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Сарни Сарненського району Рівненської області в періоди з 27.09.1984 по 30.01.1991, з 27.03.1994 по 13.03.1996, з 12.04.1996 по 13.11.2018, з 11.06.2020 по цей час.

Позивач, 16.11.2023 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Вказану заяву, за принципом екстериторіальності, було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 22.11.2023 прийнято рішення № 63, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки у позивача відсутній необхідний страховий стаж, а згідно з наданими документами страховий стаж становить 17 років 21 день і до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів трудових книжок НОМЕР_3 від 12.01.1987 та НОМЕР_4 від 15.07.1988, оскільки по-батькові на титульних аркушах ( ОСОБА_2 ) не відповідає російській частині паспорта ( ОСОБА_3 ), що порушує п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 № 162. Також у зазначеному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області вказано, що період проживання заявника в зоні посиленого радіологічного контролю становить 25 років 12 днів, а станом на 01.01.1993 - 4 роки 9 місяців 5 днів.

Після здійснення виправлень у трудовій книжці НОМЕР_4 від 15.07.1988 директором КЗ «БК «Залізничник», позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ. Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

29.03.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 63, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ у зв`язку із відсутністю відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, оскільки відповідно до наданих до заяви документів врахований страховий стаж складає 25 років 9 місяців 23 дні і за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_4 від 15.07.1988: 1) період роботи артистом з 01.03.1989 по 09.10.1989 (запис № 3-4), оскільки при звільненні дата наказу 09.10.1982, не відповідає даті звільнення 09.10.1989; 2) 26.02.1991 по 03.12.1993 (запис № 4-5), оскільки дата прийняття (число і місяць) та дата наказу про звільнення виправлено та не завірено належним чином, що порушує Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року № 58; 3) не враховано період роботи 01.05.2002 - 11.11.2002 (запис № 19-20) на приватному малому підприємстві «MLS», оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Довідка ОК-5). Також в цьому рішенні вказано, що період проживання заявника в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 20.03.2024 становить 23 роки 07 місяців 13 днів.

Вважаючи такі рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що позивач досягнув віку, визначеного Законом № 1058-IV з врахуванням зменшення, проживав необхідну кількість років в зоні посиленого радіоекологічного контролю та має достатню кількість страхового стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом п`ятим пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІ передбачено, що особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у такому порядку: 3 роки (початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Абзацом шостим пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІ передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років, з приміткою, що початкова величина - 2 роки зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічні висновки щодо застосування наведених вище правових норм викладено у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року справі № 556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 565/1829/17.

Так, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 22-1).

Абзацом 2 підпункту 7 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу (для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».), та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

для осіб, які евакуйовані із зони відчуження у 1986 році, додаються документи, видані Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Таким чином, підставою для призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіаційного забруднення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29 січня 2020 року у справі № 572/245/17, від 17 червня 2020 року у справі № 572/456/17, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 11 листопада 2024 року у справі № 460/19947/23.

Крім того, у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що довідкою Центру надання адміністративних послуг Сарненської міської ради Рівненської області від 31.10.2023 № 388/01-21 підтверджено, що зареєстрованим місцем проживання позивача є м. Сарни Сарненського району Рівненської області в періоди з 27.09.1984 по 30.01.1991, з 27.03.1994 по 13.03.1996, з 12.04.1996 по 13.11.2018, з 11.06.2020 по цей час.

Суд апеляційної інстанції зауважує що відповідачами у рішеннях від 22.11.2023 та від 29.03.2024 про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах не заперечується факт проживання позивача у зоні посиленого радіоекологічного контролю, загальний період якого становить понад 25 років, в тому числі станом на 01.01.1993 - більше 4 років.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що достатній період проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю в м. Сарни Рівненської області, надає йому право на зменшення пенсійного віку на 5 років.

Разом з тим, другою обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону № 796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Як передбачено статтею 26 Закону № 1058-ІV, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону № 1058-ІV, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Як встановлено судом, позивач досягнув віку 55 років у 2023 році, а тому на момент досягнення необхідного віку, а саме станом на 2023 рік, страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років, а з урахуванням зменшення на 5 років страховий стаж повинен становити не менше 25 років.

Як слідує з рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку від 29.03.2024 № 63 страховий стаж позивача становить понад 25 років, що дає позивачу право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за нормами статті 55 № 796-XII, оскільки в позивача наявний необхідний страховий стаж з урахуванням зменшення на 5 років та достатній період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Відтак, на момент звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, у позивача було достатньо страхового стажу для призначення цього виду пенсії.

Згідно матеріалів справи Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровській області не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно записів трудових книжок НОМЕР_3 від 12.01.1987 та НОМЕР_4 від 15.07.1988, оскільки містяться неточності при заповненні трудових книжок.

Так, згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області від 29.03.2024 до страхового стажу позивача не зараховано період роботи артистом з 01.03.1989 по 09.10.1989 (запис № 3-4), оскільки при звільненні дата наказу 09.10.1982, не відповідає даті звільнення 09.10.1989; - 26.02.1991 по 03.12.1993 (запис № 4-5), оскільки дата прийняття (число і місяць) виправлено та дата наказу про звільнення виправлено та не завірено належним чином, що порушує Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58. А Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не враховано періоди роботи згідно записів трудових книжок № НОМЕР_5 від 12.01.1987 та НОМЕР_4 від 15.07.1988, оскільки по-батькові на титульних аркушах ( ОСОБА_2 ) не відповідає російській частині паспорта ( ОСОБА_3 ), що порушує п. 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974 № 162.

З приводу цього суд першої інстанції правильно зазначив, згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

У законодавстві, що діяло до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема у Законі України «Про пенсійне забезпечення» йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених норм доводить, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у разі її відсутності, або відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Таким чином, надання уточнюючих довідок повинно здійснюватися лише у випадках неправильного, неповного або нечіткого заповнення трудової книжки, що робить незрозумілим зроблений запис.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі № 234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17.

Як встановлено судом, трудова книжка позивача НОМЕР_4 від 15.07.1988 містить записи працевлаштування позивача в спірні періоди, а саме з 01.03.1989 по 09.10.1989 (запис № 3-4) та з 26.02.1991 по 03.12.1993 (запис № 4-5). Так само в трудовій книжці від 12.01.1987 № 2919982 містяться чіткі записи про періоди працевлаштування позивача, з відповідними відтисками печаток установ, в яких працював позивач. Доказів визнання недостовірними записів у трудових книжках щодо даних періодів роботи відповідачами суду не надано, а тому їх безпідставно не було взято до уваги.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Витребування та перевірка додаткових документів і довідок є обов`язком пенсійного органу, тобто перекладання тягаря доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неналежне виконання пенсійним органом свого обов`язку щодо перевірки відомостей, зазначених у поданих документах не може бути підставою для обмеження конституційного права особи на отримання належної їй пенсії.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22.

З урахуванням наведеного, періоди роботи позивача з 01.03.1989 по 09.10.1989 та з 26.02.1991 по 03.12.1993 протиправно не зараховано до страхового стажу позивача.

Разом з тим, згідно статті 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 30.09.2019 у справі № 414/736/17 та від 30.07.2019 у справі № 373/2265/16-а, від 01.03.2021 у справі № 423/757/17.

Відповідно до статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно із частинами 11 та 12 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із закону.

Отже, безпідставними є доводи відповідачів про правомірність незарахування до страхового стажу позивача період роботи з 01.05.2002 по 11.11.2002, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (Довідка ОК-5).

Відтак, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період його роботи з 01.05.2002 по 11.11.2002, оскільки в цьому випадку позивач не несе відповідальності у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску, у зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків в Реєстрі.

Крім того, вищевказаний період роботи відображений в трудовій книжці позивача НОМЕР_4 від 15.07.1988, який підтверджує працевлаштування позивача в період з 01.05.2002 по 11.11.2002.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення від 22.11.2023 та від 29.03.2024 № 63 прийняті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не на підставі, не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому ці рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, оскільки саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області прийнято відповідне рішення про відмову в призначенні даного виду пенсії позивачу за результатами повторного розгляду його заяви про призначення пенсії за нормами статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 460/8918/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін