Справа № 750/8889/25
Суддя: Рахманкулова І. П.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/8889/25
Провадження № 2-а/750/219/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі судді Рахманкулової І.П., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

в с т а н о в и в:

у червні 2025 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови поліцейського 1 взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області серії ЕНА № 5029782 від 21.06.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Обґрунтовано позов тим, що 21.06.2025 року позивач керував транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Миру в м. Чернігові у напрямку центру міста, при з`їзді з перехрестя, на якому організований круговий рух, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 «б» Правил дорожнього руху. В результаті винесення постанови, позивачу було інкриміновано порушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладене стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Позивач оскаржувану постанову вважає протиправною, незаконною, необґрунтованою, а також такою, що підлягає скасуванню, обґрунтовуючи тим, що з`їжджаючи з перехрестя, на якому організований круговий дорожній рух, по зовнішній смузі дорожнього руху, в якій стрілкою імперативно позначено рух тільки прямо, він не подавав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, так як вказана зовнішня полоса для руху автотранспорту регульована дорожньою розміткою зі знаком 4.1 «Рух прямо», а тому він, рухаючись по перехрестю, правил дорожнього руху не порушував, оскільки рухався по єдиній у тому місці дорозі відповідно до її конфігурації, напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту.

Крім того, позивач зазначив, що встановлені відповідачем у оскаржуваній постанові обставини, які стали підставою для висновку про порушення ним вимог Правил дорожнього руху України не відповідають дійсності. Інспектором при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення. Тим більше, позивач сам наголошував інспектору патрульної поліції на його хибне бачення необхідності увімкнення водієм покажчику повороту при з`їзді з площі за умови, коли рух смугою руху регулюється імперативно та не передбачає маневрування.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 липня 2025 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Представник відповідача надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, оскільки факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами, та надала відеозапис з портативного відео реєстратора.

Крім того, представник відповідача, звертає увагу суду, що з відеозапису вбачається, що позивач не заперечував, що він не ввімкнув світловий покажчик, та був здивований тим, що його потрібно було ввімкнути при з`їзді з перехрестя з круговим рухом, аргументуючи це тим, що маневр повороту не відбувався.

Згідно частиною 1 статті 269 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

21 червня 2025 року о 05 год. 55 хв. в м. Чернігові по пр. Миру, 23, поліцейським 1 взводу 2 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області капралом поліції Гончаренком Сергієм Володимировичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5029782 відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що останній, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при з`їзді з кругового руху, чим порушив п. 9.2 (б) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 21).

У пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відео з відео реєстратора Пв 472735.

Відповідно до статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення в тому числі ч. 2 ст. 121 КУпАП України.

Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів. Розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до пункту 1.9 цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно п. 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Відповідно до підпункту «б» пункту 9.2 ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

При цьому, згідно пункту 1.10 ПДР України обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневру, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом.

При цьому, в силу вимог розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР, дорожній знак 4.10 «Круговий рух» відноситься до наказових знаків. Знак вимагає об`їзду клумби (центрального острівця) в напрямку, вказаному стрілками на перехресті з круговим рухом.

За правилами п.14.6.6 ДСТУ 4100-2021 «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» знак 4.10 «Круговий рух» потрібно застосовувати, щоб дозволити рух транспортних засобів лише в зазначеному стрілками напрямку у навколо центрального острівця, якщо організовано круговий рух транспортних засобів на перехресті (площі). Знак потрібно встановлювати на кожному в`їзді на перехрестя (площу)з рухом по колу.

Отже вся територія в межах дії знаку 4.10 «Круговий рух» є перехрестям у розумінні ПДР.

З відеозапису вбачається, що перед перехрестям з круговим рухом встановлено дорожні знаки 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та 4.10 «Круговий рух», якими мають керуватися учасники дорожнього руху.

Також перед перехрестям, на кожній із двох смуг руху відображено дорожню розмітку 1.18, що показує дозволені напрямки руху по смугах на перехресті, транспортній розв`язці в різних рівнях, в місці влаштування віднесеного лівого повороту чи розвороту.

Позивач у своєму позові зазначає, що рухаючись по перехрестю, Правил дорожнього руху не порушував, бо рухався по єдиній у тому місці дорозі відповідно до її конфігурації, напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту.

Однак, навіть якщо розмітка вказує напрям «прямо», але траєкторія фактично веде до з`їзду з кругового руху, це вважається зміною напрямку руху. У такому випадку зобов`язання подати сигнал зберігається.

Частина друга статті 122 КУпАП визначає настання адміністративної відповідальності за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

За змістом пунктом 1 статі 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтями 72-79 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 по справі 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З дослідженого судом запису відеофіксації правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при з`їзді з кругового руху, чим порушив п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху.

Доводи позивача, що він керувався дорожньою розміткою, в якій стрілкою імперативно позначено рух тільки прямо, не можуть бути підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності, адже водій зобов`язаний подати сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку з дотримання Правил дорожнього руху.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт, що позивач не виконав вказані дії при з`їзді з кругового руху, чим порушив п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 5029782 від 21.06.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 122 КУпАП, із накладенням адміністративного стягнення, в межах санкції, передбаченої цією статтею, є законною та обґрунтованою, доводи позивача про дотримання вимог Правил дорожнього руху та відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення спростовані наявними в матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим підстави для скасування оскаржуваної позивачем постанови відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволені позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ; код ЄДРПОУ - 40108646) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 14.07.2025.

Суддя І.П. Рахманкулова