Справа № 643/5556/25
Суддя: Сугачова О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 643/5556/25
Провадження № 2-а/643/101/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2025

11 липня 2025 року м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Сугачової О.О.,

за участю секретаря судового засідання Мовчан К.О.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, якою просить: скасувати постанову серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим Вадимом Геннадійовичем, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення; стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи доводи позовної заяви позивач зазначає, що 31.03.2025 постановою інспектора № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим В.Г. серії ЕНА № 4397836 його, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510,00 грн за ч. 2 ст. 122 КУпАП, за те, що нібито останній не подав сигнал покажчиком повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги руху, чим порушив та п. 9.4 Правил дорожнього руху. Позивач зазначає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад зазначеного адміністративного правопорушення. У матеріалах справи відсутні жодні відеозаписи, жодні пояснення свідків, тобто взагалі відсутні будь-які докази порушення, а слова зацікавленого Інспектора не можуть бути доказами у справі. У справі має місце юридична помилка у кваліфікації дій, оскільки його, ОСОБА_1 фактично звинувачують у порушенні пункту 9.2 Правил дорожнього руху, а кваліфікують його як порушення пункту 9.4 Правил дорожнього руху. Така некоректна кваліфікація позбавляє ОСОБА_1 реальної можливості захистити себе від обвинувачення, оскільки суперечить не лише фактичним обставинам, а й нормам матеріального адміністративного права. Позивач вважає, що винесена постанова не відповідає вимогам закону, є протиправною оскільки він не порушував Правила дорожнього руху, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 22.04.2025 відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Необхідно також зазначити, що Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів. Зокрема, змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Закон набрав чинності 25 квітня 2025 року.

12.05.2025 представником відповідача Департаменту патрульної поліції Тарадай В.В. до суду подано відзив на позовну заяву, яким останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої доводи представник відповідача зазначив, що вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з таких причин. Використовуючи службову бодікамеру (нагрудну камеру) відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі - Інструкція) та до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», Інспектором зафіксовано момент вчинення правопорушення та розгляд справи про адміністративне правопорушення. Згідно тексту постанови (п. 7) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення проводилася відеофіксація на службову бодікамеру № 473905. Згідно відеозапису бодікамери встановлено, що 31.03.2025 о 20:31 годині, за адресою: м. Київ, площа Л. Українки, 1, екіпажом патрульної поліції було виявлено транспортний засіб Porsche Раnamera державний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого під нас керування зазначеним транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги для руху, чим порушив п. 9.4 Правил дорожнього руху. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» було прийнято рішення зупинити вказаний транспортний засіб. На місці зупинки було встановлено, що водієм зазначеного автомобіля є ОСОБА_1 (Позивач).Як вбачається із відео, поліцейський належним чином представився, назвав причину зупинки та зробив вимогу пред`явити документи, передбачені п. 2.1 Правил дорожнього руху. У ході розгляду справи, ОСОБА_1 повідомив, що не вмикав покажчики повороту, оскільки на його думку це було неможливо робити для об`їзду ям на дорозі, в яких були калюжі (відео 20:34:24). Крім того, ОСОБА_1 порівняв користування покажчиками повороту з піаніно, наголошуючи на відсутність обов`язку їх вмикати та вимикати (відео 20:42:36), але такі усні пояснення водія були сприйняті непереконливо.Із оглянутого відеозапису нагрудної бодікамери № 473905 на подальші фактичні обставини справи наявність пошкоджень на поверхні проїзної частини, де було зупинено ОСОБА_1 , не підтверджується. Крім того, екіпаж патрульної поліції та інші учасники дорожнього руху на ділянці дороги перед тим місцем, де було зупинено ОСОБА_1 , не здійснювали подібних маневрів, окрім ОСОБА_1 , які б зобов`язували водіїв вмикати покажчики повороту на виконання п. 9.2 «а», 9.4 Правил дорожнього руху, відповідальність за порушення яких однаково настає за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Інспектор під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відреагував на адміністративне правопорушення, встановив умови, що сприяли вчиненню цього порушення у відповідності до ст. 245 КУпАП, виконав умови підготовки адміністративної справи до розгляду, що передбачені ст. 278 КУпАП.Відповідно до норм чинного законодавства на місті вчинення правопорушення вмотивовано винесена постанова серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025, у чіткій відповідності до ст. 283 КУпАП. Також, представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 у позові зазначає про порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема на ознайомлення з матеріалами справи в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення та на додання відповідних пояснень. Однак, під час розгляду справи Інспектор повідомив ОСОБА_1 про технічну неможливість показу відео на місці, бо службові бодікамери поліцейських не мають функції відтворення відео. Відповідач не погоджується з подібними висновками про порушення ст. 268 КУпАП, адже по-перше, під час розгляду справи від ОСОБА_1 не надходили клопотання про перенесення дати розгляду справи для ознайомлення із матеріалами справи на інший день. При цьому Інспектор самостійно не зобов`язаний приймати рішення про перенесення дати розгляду справ з огляду на те, що пунктом першим ст. 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.По-друге: неможливість ознайомлення ОСОБА_1 із відеозаписом службової бодікамери на місці зупинки, на якому видно сам факт правопорушення, не є обставиною, що виключає факту скоєння цього правопорушення. Також представник відповідача зазначив, що Інспектором правильно кваліфіковано вчинене ОСОБА_1 адміністративне правопорушення. Отже, представник відповідача зазначає, що враховуючи викладене, Інспектор діяв у відповідності до чинного законодавства.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача додано диск з відеозаписом з місця події, який зафіксовано на бодікамеру поліцейського № 4397836 від 31.03.2025.

Позивач, у свою чергу, відповідь на відзив не подавав.

У матеріалах справи міститься письмова заява позивача ОСОБА_1 від 28.04.2025 про розгляд справи за його відсутності та за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача Департаменту патрульної поліції - Тарадай В.В. також подав письмову заяву від 30.06.2025 про розгляд справи за його відсутності. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

У відповідності до положень ст. 205 КАС України, суд розглянув справу за відсутності позивача та представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши доводи позивача, відзив на позовну заяву представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, дійшов до такого.

Положеннями ч. 2 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Судом встановлено, що постановою серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025, складеної інспектором № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим В.Г., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510,00 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 31.03.2025 о 20:33 годині у м. Києві, площа Лесі Українки, 1, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Porsche Раnamera» державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал покажчику повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги для руху, чим порушив вимоги п. 9.4 Правил дорожнього руху.

Такі дії ОСОБА_1 працівниками патрульної поліції кваліфіковані за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Позивач не погоджується із винесеною інспектором № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим В.Г. постановою серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025, оскільки у матеріалах справи відсутні жодні відеозаписи, жодні пояснення свідків, тобто взагалі відсутні будь-які докази порушення, а слова зацікавленого Інспектора не можуть бути доказами у справі. У справі має місце юридична помилка у кваліфікації дій, оскільки його, ОСОБА_1 фактично звинувачують у порушенні пункту 9.2 Правил дорожнього руху, а кваліфікують його як порушення пункту 9.4 Правил дорожнього руху. Також зазначив, що не порушував Правила дорожнього руху, а тому постанова підлягає скасуванню.

Спірні правовідносини носять публічно-правовий характер та виникли між сторонами у зв`язку з незгодою позивача з рішенням суб`єкта владних повноважень про порушення позивачем Правил дорожнього руху та накладення, у зв`язку з цим, на нього адміністративного стягнення у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби, в разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно із п. 4 розділу І «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015 (далі Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, в тому числі, передбачених частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.

Пунктом 2 розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом № 1395 від 07.11.2015 визначено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до положень ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, суд зазначає, що відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис підлягають зазначенню у постанові про адміністративне правопорушення не лише у випадку фіксації правопорушення здійсненої у автоматичному режимі, а й у інших випадках, оскільки ч. 3 ст. 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вимоги ж до постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режими, визначені частиною четвертою вказаної статті.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення. Під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена в адміністративно правових нормах відповідною статтею Особливої частини Кодексу України про адміністративні правопорушення сукупність ознак, які визначають громадську небезпечність, винність, протиправність вчинку, що призводить до застосування адміністративно правових санкцій. До складу правопорушення входять: об`єкт правопорушення; об`єктивна сторона правопорушення; суб`єкт правопорушення; суб`єктивна сторона правопорушення. Відсутність хоча б одного з елементів складу виключає правову відповідальність.

Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет)

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до положень статей 73-75 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Крім того, відеореєстратор може бути встановлений усередині салону службового транспортного засобу та/або зовні для максимальної фіксації навколишньої обстановки та/або внутрішньої частини салону в спосіб, що не заважає огляду водія. Включення відеореєстратора здійснюється з моменту початку виконання службових обов`язків або спеціальної поліцейської операції, а відеозапис ведеться безперервно до її завершення, при цьому в процесі включення відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу. Залежно від наявних режимів відеореєстратора та освітлення відеозапис здійснюється у відповідному режимі денної або нічної зйомки (розділ ІІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС від 18.12.2018 № 1026).

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно оскаржуваної постанови, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху зафіксовано на службову бодікамеру інспектора поліції № 473905.

Так, на підтвердження правомірності рішення, представником відповідача Департаменту патрульної поліції Тарадай В.В. до суду подано DVD диск з відеофайлами, а саме з відеозаписом з місця події, який зафіксовано на бодікамеру поліцейського № 473905 від 31.03.2025. (а.с.63).

Судом здійснено огляд наданого стороною відповідача відеозапису.

Так, із дослідженого відеозапису вбачається, що 31.03.2025 починаючи з 20:31 години службовий автомобіль працівників патрульної поліції рухається з увімкненими проблисковими маячками та звуковим сигналом. Далі, у гучномовець зафіксовано вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу «Porsche», який через деякий проміжок часу (не одразу) зупинився на вимогу поліцейських. Підійшовши до зазначеного транспортного засобу, поліцейський представився та повідомив водія про причину зупинки транспортного засобу, тобто порушення водієм Правил дорожнього руху, а саме: здійснення маневрування із ряду в ряд, без подачі сигналу покажчиками повороту, тобто, після зупинки транспортного засобу «Porsche», поліцейський виконав вимоги ч. 3 ст. 18 та ч. 3 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». На повідомлене поліцейським правопорушення, водій відповів: «Я бачу, що я роблю. Я об`їжджав люки. Я їжджу по Правилах, але люки мене вже доконали просто.». Потім водій зазначив поліцейському, що неможливо маневрувати та вмикати покажчики повороту, це неможливо, оскільки це є маневрування, а не поворот. Водій неодноразово наголошував на тому, що здійснював саме маневри. Надалі, за наданими на вимогу поліцейського документами, особу водія було встановлено. Ним виявився ОСОБА_1 , якому поліцейським повністю роз`яснені права, передбачені чинним законодавством. При цьому водій ОСОБА_1 постійно перебивав поліцейського. ОСОБА_1 постійно наголошував на тому, що здійснював лише маневрування не вмикаючи при цьому покажчик відповідного повороту, оскільки «це не піаніно, щоб вмикати їх та вимикати». У подальшому, інспектором № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку 2-2 Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Путіловим В.Г. здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення та відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025 за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Водій ОСОБА_1 відмовився отримувати копію постанови на місці події, зазначивши, що отримає її поштою.

Так, щодо тверджень позивача ОСОБА_1 про те, що у справі має місце помилка у кваліфікації дій, оскільки його фактично звинувачують у порушенні пункту 9.2 Правил дорожнього руху, а кваліфікують його дії як порушення пункту 9.4 Правил дорожнього руху, що є підставою для скасування постанови, суд зазначає таке.

Як видно зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4397836 від 31.03.2025, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Porsche Раnamera» державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал покажчику повороту перед початком виконання маневру, а саме при зміні смуги для руху, чим порушив вимоги п. 9.4 Правил дорожнього руху.

Позивачем не заперечується факт того, що він не вмикав покажчики відповідного повороту при здійсненні маневрів, що підтверджено, в тому числі, і відеозаписом.

Із дослідженого відеозапису вбачається як ОСОБА_1 повідомляє поліцейському, що «неможливо маневрувати та вмикати покажчик повороту, це неможливо, оскільки це є маневрування, а не поворот.». ОСОБА_1 неодноразово наголошував на тому, що здійснював маневрування, не вмикаючи при цьому покажчики відповідного повороту, оскільки «це не піаніно, щоб вмикати їх та вимикати».

Пункт 1.10 розділу І «Загальні положення» Правил дорожнього руху містить визначення термінів, що наведені у цих Правилах.

Так, термін «маневрування (маневр)» - це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Зміна напрямку руху - це маневр, при якому транспортний засіб змінює свою траєкторію руху на проїжджій частині, або переміщується з однієї смуги руху на іншу, або змінює напрямок руху на перехресті. Це може включати перестроювання, поворот, розворот або інші дії, які змінюють курс руху автомобіля.

Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний хоча б з незначною зміною напрямку руху по відношенню до поздовжньої осі проїжджої частини.

Відповідно до п. 9.1а) Правил дорожнього руху, попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Відповідно до п. 9.2 Правил дорожнього руху, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Положеннями п. 9.4 Правил дорожнього руху визначено, що подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.

Подавання попереджувального сигналу не дає водієві переваги і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відтак, здійснення маневрування, тобто зміну напрямку руху, взагалі без увімкнення покажчика повороту відповідного напрямку, водієм ОСОБА_1 не заперечувалося ані на місці події, як видно з відеозапису, ані у тексті позовної заяви.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Разом із цим, у відзиві на позовну заяву представником відповідача не заперечується наявність описки в протоколі саме в частині зазначення відповідного пункту Правил дорожнього руху, який порушено водієм ОСОБА_1 , при цьому вказано, що суть адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 викладена правильно, що не впливає на правомірність винесеної постанови.

Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що зазначення інспектором в оскаржуваній постанові неправильних даних в частині зазначення саме пункту Правил дорожнього руху, при правильному викладенні суті правопорушення, не спростовує порушення позивачем вимог п. 9.2 Правил дорожнього руху, та є опискою.

Аналогічна правова позиція щодо неточностей відомостей в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності була висловлена Верховним Судом у постанові від 28.11.2018 у справі № 537/1214/17 (провадження № К/9901/17897/18), у постанові від 24.12.2019 у справі № 459/1801/17 (провадження № №К/9901/21710/18).

Отже, в цьому випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, та відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.

Також, слід зауважити, що твердження позивача ОСОБА_1 про відсутність жодних доказів правопорушення, на яких ґрунтується прийняття оскаржуваної постанови, є помилковим та спростовується наявністю відеозапису вчинення адміністративного правопорушення, про що зазначено в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відтак, доводи та заперечення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Жодних доказів на підтвердження своїх доводів та тверджень з боку ОСОБА_1 суду не надано.

Суд критично оцінює твердження позивача як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

Клопотань про витребування доказів, допит свідків, тощо позивачем суду заявлено не було.

За таких обставин у суду відсутні підстави ставити під сумнів зазначені вище докази, які надані працівниками патрульної поліції на підтвердження вини ОСОБА_1 .

Отже, судом встановлено, що транспортний засіб під керуванням водія ОСОБА_1 було зупинено поліцейськими відповідно до вимог чинного законодавства.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено порушень при розгляді справи та складанні постанови про адміністративне правопорушення, оскільки дії особи, уповноваженої на складання постанови, відповідають вимогам чинного законодавства.

Постанова про адміністративне правопорушення та відеофайли не містять розбіжностей, а інші матеріали справи підтверджують фактичні обставини справи.

Вказані докази є узгодженими між собою, отримані в установленому законом порядку та не викликають сумнівів у їх належності, допустимості та достовірності.

Будь-яких фактів щодо неправильності складання постанови про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , порушення прав останнього, матеріали справи не містять, а з боку самого ОСОБА_1 суду не надано.

Таких даних не встановлено і в ході судового розгляду справи.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Інші доводи позивача ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві, не спростовують факт порушення ним Правил дорожнього руху, та не підтверджують відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин, суд вважає, що доводи позивача зводяться лише до незгоди із оскаржуваною постановою відповідача та зазначеними у ній фактичними обставинами адміністративного правопорушення, при цьому доказів про те, що відповідач під час прийняття оскаржуваної постанови порушив вимоги чинного законодавства позивачем не долучено. Сумнівів щодо доведеності його вини, які б тлумачились на його користь, у суду немає.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Даючи оцінку вказаним вище доказам як окремо, так і в їх сукупності, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, суд дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_1 наявні порушення Правил дорожнього руху, які були зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, та наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З огляду на викладене вище, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про доведеність факту вчинення адміністративного правопорушення водієм ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Беручи до уваги зазначене, суд дійшов висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення не було порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення доведена, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без задоволення, то судові витрати понесені позивачем не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 19, 72-78, 90, 99, 139, 243-246, 250, 286, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Залишити без задоволення позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Учасник справи, якому повний текст рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Сугачова