Справа № 200/4777/25
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

в адміністративній справі

11 липня 2025 року Справа №200/4777/25

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кравченко Т.О., вирішуючи питання про наявність підстав для прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), надісланий на адресу суду 26 червня 2025 року, в якому позивач просила:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_2 пенсії у розмірі 315 272,77 грн, що підлягала виплаті її померлому чоловіку ОСОБА_3 та залишилась неодержаною у зв`язку з його смертю;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 пенсію у розмірі 315 272,77 грн, нараховану на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/7061/23, що підлягала виплаті чоловіку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та залишилась неодержаною у зв`язку з його смертю.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що її чоловік ОСОБА_3 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області і отримував пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/7061/23, яке набрало законної сили 01 квітня 2024 року, визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо відмови ОСОБА_3 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФС-81193/09/01/3046 від 13 жовтня 2023, виданої станом на 05 березня 2019 року; зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФС-81193/09/01/3046 від 13 жовтня 2023 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

03 квітня 2025 року державний нотаріус Третьої краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Полянських В.В. видала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НТС № 624806, яким посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 315 272,77 грн, згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/7061/23, яке набрало законної сили 01 квітня 2024 року, на підставі якого проведений перерахунок пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2024 року та у розмірі 315 272,77 грн.

Позивач вказує на те, що неодноразово зверталася до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявами (від 08 травня 2024 року, від 17 жовтня 2024 року, від 26 грудня 2024 року, від 02 лютого 2025 року, від 30 квітня 2025 року), в яких на підставі ст. 61 Закону № 2262 просила нарахувати та виплатити їй пенсію, яка не була отримана її чоловіком ОСОБА_3 , однак пенсійний орган відмовив у цьому.

Вважаючи протиправною відмову ГУ ПФУ в Донецькій області у виплаті пенсії у розмірі 315 272,77 грн, що підлягала виплаті ОСОБА_3 та залишилась неодержаною у зв`язку з його смертю, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Правову підставу для звернення до суду позивач вбачає в положеннях ст. 52 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) та ст. 61 Закону № 2262.

Покликається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а, від 09 червня 2022 року у справі № 200/12094/18-а, від 16 травня 2023 у справі № 420/288/21 про те, що:

- у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя;

- висновок, сформульований у справі № 200/10269/19-а, стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізували своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058 та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання;

- аналіз наведених норм у їх сукупності свідчить, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, а виплачуються виключно за процедурою, визначеною ч. 1 ст. 61 Закону № 2262;

- Закон № 2262 визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті;

- тобто, у разі переходу до вказаних осіб належних спадкодавцеві соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 61 Закону № 2262 зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суддя після одержання позовної заяви, крім іншого, з`ясовує, чи немає встановлених цим Кодексом підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КАС суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави, зокрема, для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

П. 1 ч. 1 ст. 170 КАС встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому за визначенням, наведеним у п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС, публічно-правовий спір спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

В свою чергу, суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Так, ч. 1 ст. 5 КАС установлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень (органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства), предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 цього Кодексу).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу

При цьому відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 1216 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Зі змісту ст. 1217 ЦК вбачається, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі Закон № 1058), нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до ст. 52 Закону № 1058 сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону № 2262 суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну (ч. 2 ст. 61 Закону № 2262).

За правилами, наведеними в ч. 3 ст. 61 Закону № 2262, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Верховний Суд в постанові від 04 грудня 2024 року у справі № 120/8398/24 навів такі висновки:

«[…]

17. Як установлено судами попередніх інстанцій, позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй вказаної заборгованості на підставі ст. 61 Закону № 2262, на що отримала лист з відмовою.

18. Відповідно до змісту ст. 1-1 Закону 2262 законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058 та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

19. Ст. 61 Закону 2262 передбачено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

20. Подібний порядок виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера унормований ст. 52 Закону № 1058, якою передбачено, що:

1. Сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

2. Члени сім`ї, зазначені в ч. 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у ч. 1 цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

3. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у ч. 1 цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений ч. 2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

19. Зміст положень ч. 3 ст. 52 Закону № 1058 узгоджується зі змістом ст. 1227 Цивільного кодексу України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

21. Таким чином, Закон визначає спеціальний правовий режим грошових коштів у вигляді зокрема пенсії, яка належала померлому пенсіонеру, але не була ним одержана за життя. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

У разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкування, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

22. Цей висновок стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізували своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058 та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058), проте не отримали таку виплату й оскаржують прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

23. Такий підхід до визначення правової природи спірних правовідносин відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у поставах від 11 квітня 2024 року у справі № 160/26335/23, від 06 квітня 2022 року у справі № 200/10136/20, від 30 січня 2020 року у справі № 200/10269/19-а.

24. Отже з аналізу вищевказаного вбачається, що законодавець передбачив випадок, за якого особа може звернутись до пенсійного органу у позасудовому порядку в межах адміністративної процедури за виплатою нарахованих, але невиплачених сум пенсії, за умови, якщо така особа звернулась не пізніше шести місяців з дня смерті пенсіонера. Тобто, невиплачені суми пенсії не повинні бути включені до складу спадщини. В протилежному випадку невиплачені суми пенсії будуть успадковані та матимуть іншу правову природу.

25. Іншого випадку стосуються висновки Великої Палати Верховного Суду (справа № 286/3516/16-ц), на які посилається пенсійний орган. Так, у зазначеній справі позивачка зверталася за захистом саме спадкових прав на недоотримані спадкодавцем за життя пенсійні виплати. Суди встановили, що до складу спадкового майна входила доплата до пенсії померлого у сумі 14 979,52 грн, спадкоємцем якого є його дружина. Позивачка як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на доплату до пенсії у сумі 14 979,52 грн, яка була нарахована, але не виплачена померлому, позивачка набула право на отримання нарахованої, але не виплаченої доплати до пенсії. Суд дійшов висновку, що такий спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

25.1. Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18. Суд у цій справі виходив з того, що на дату смерті батька позивачки судові рішення про здійснення перерахунку його пенсії відповідачем виконані не були. Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом до органу пенсійного фонду про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до судових рішень. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування, права власності на грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

25.2. Крім того, такий підхід застосований також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 355/323/17, де Суд, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка вказав, що аналіз ст. ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд виходив з того, що оскільки особі за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі судових рішень, позивач як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті, а тому набула права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі вказаних рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.

25.3. Подібні висновки щодо розгляду спорів, які стосуються виплати недоодержаних сум пенсії, в порядку цивільного судочинства за позовом спадкоємця до органу пенсійного фонду, неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 284/252/17 (позов про стягнення з органу пенсійного фонду у порядку спадкування неодержані за життя спадкодавиці (матері позивача) підвищення до пенсії й додаткової пенсії, щорічної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 квітня 2022 року у справі № 428/3913/20 (позов про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера в порядку спадкування), від 30 листопада 2022 року у справі № 638/19167/19 (спір щодо стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера).

26. Указані правові позиції сформовані за обставин, коли спадкоємцями прийнято спадщину (недоодержані суми пенсії), а спори вирішено у порядку цивільного судочинства.

27. Позивач у касаційній скарзі вказує на те, що вона є членом сім`ї померлого пенсіонера і особою, якій призначено пенсію у разі втрати годувальника після його смерті, звернулась до пенсійного органу не пізніше шести місяців після його смерті за виплатою суми, нарахованої, але не виплаченої йому за життя пенсії.

28. Разом з цим, така обставина судами не перевірялась. У цій справі суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставин звернення ОСОБА_1 до пенсійного органу, зокрема, чи зверталась остання протягом 6 місяців після смерті чоловіка до відповідача для отримання відповідних сум пенсії. Також суди не встановлювали наявність інших членів сім`ї пенсіонера чи особу, яка забезпечується пенсією у разі втрати годувальника. Так само не досліджувалось питання чи не включена спірна сума пенсії нотаріусом до свідоцтва про право на спадщину за законом.

29. Від встановлення цих обставин залежить чи входить/не входить невиплачена за життя сума пенсії до складу спадщини та, в яких частинах така сума може бути виплачена.

30. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

31. Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

32. П. 1 ч. 1 ст. 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

33. Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

34. До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта (інших суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

35. Водночас, без встановлення усіх обставин справи передчасно стверджувати про приналежність цього спору до адміністративної або цивільної юрисдикції.

36. Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій, не встановивши усі обставини справи, дійшли передчасних висновків про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, тим самим допустили порушення норм процесуального права.

37. За встановлених обставин справи судами попередніх інстанцій, Верховний Суд позбавлений можливості дійти переконливого висновку, що спір у цій справі стосується публічно-правових чи приватно-правових відносин. На цій підставі колегія суддів не може оцінити релевантність застосованих судами висновків, які сформовані Великою Палатою Верховного Суду та Касаційним цивільним судом.

[…]».

Зміст позовної заяви та доданих до неї документів свідчать про таке.

Чоловік позивачки ОСОБА_3 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримував пенсію відповідно до Закону № 2262.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/7061/23, яке набрало законної сили 01 квітня 2024 року, на ГУ ПФУ в Донецькій області покладений обов`язок здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ФС-81193/09/01/3046 від 13 жовтня 2023 року, з урахуванням проведених раніше виплат.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 на виконання рішення суду у справі № 200/7061/23, залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю.

Відтак, у ОСОБА_1 як дружини ОСОБА_3 та члена його сім`ї, який належить до осіб, що забезпечуються пенсію у разі втрати годувальника, виникло право на отримання сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові, яке мало бути реалізоване в порядку, визначеному ст. 61 Закону № 2262.

Як свідчать відомості електронного кабінету ОСОБА_1 на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, 08 травня 2024 року вона звернулася з заявою № ВЕБ-05001-Ф-С-081252, в якій просила здійснити їй перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01 квітня 2019 року відповідно до рішення суду у справі № 200/7061/23.

У відповідь на заяву від 08 травня 2024 року листом від 03 червня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що з 01 травня 2024 року ОСОБА_1 отримує пенсію по втраті годувальника, призначену відповідно до Закону № 2262 за померлого ОСОБА_3 ; в квітні 2024 року на виконання рішення суду у справі № 200/7061/23 ГУ ПФУ в Донецькій області здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_3 ; для вирішення питання виплати доплати за рішенням суду їй необхідно звернутися до суду для заміни сторони заявника.

30 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з заявою, в якій просила замінити стягувача у виконавчому листі, виданому Донецьким окружним адміністративним судом 11 вересня 2024 року у справі № 200/7061/23, з ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_1

11 жовтня 2024 року Донецький окружний адміністративний суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні цієї заяви.

17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася з заявою № ВЕБ-05001-Ф-С-24-168348, в якій з посиланнями на ст. 61 Закону № 2262 просила повторно провести розрахунок заборгованості з 01 квітня 2019 року на виконання рішення суду у справі № 200/7061/23 та надати довідку про заборгованість і графік виплати.

У відповідь на заяву від 17 жовтня 2024 року листом від 31 жовтня 2024 року ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що для реалізаціє права на отримання недоотриманих сум пенсії відповідно до ст. 61 Закону № 2262 позивачці слід звернутися до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України з заявою щодо виплати недоотриманої пенсії, до якої додати паспорт, ідентифікаційний код, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть чоловіка, довідку про сумісне проживання з чоловіком на день його смерті та заяву про відкриття карткового рахунку.

02 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася з заявою № ВЕБ-05001-Ф-С-25-019913, в якій зазначила, що отримала відмову у виплаті недоотриманої пенсії через те, що після смерті її чоловіка пройшло більше шести місяців; наголосила, що не погоджується з таким висновком пенсійного органу, оскільки подала відповідну заяву 08 травня 2024 року; на підставі ст. 61 Закону № 2262 просила повторно провести розрахунок заборгованості з 01 квітня 2019 року на виконання рішення суду у справі № 200/7061/23 та надати довідку про заборгованість і графік виплати.

У відповідь на заяву від 02 лютого 2025 року листом від 21 лютого 2025 року ГУ ПФУ в Донецькій області повідомило, що заява ОСОБА_1 про виплату недоотриманих сум пенсії в порядку, визначеному ст. 61 Закону № 1058, не надходила; а оскільки після смерті ОСОБА_3 пройшло більше шести місяців, право на отримання неодержаної пенсії у неї відсутнє.

Аналогічну відповідь ГУ ПФУ в Донецькій області (лист від 15 травня 2025 року) позивачка отримала на своє звернення від 30 квітня 2025 року.

При цьому 03 квітня 2025 року державний нотаріус Третьої краматорської державної нотаріальної контори Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Полянських В.В. видала свідоцтво про право на спадщину за законом серії НТС № 624806, яким посвідчила, що спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку видане вказане свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 315 272,77 грн, згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року у справі № 200/7061/23, яке набрало законної сили 01 квітня 2024 року, на підставі якого проведений перерахунок пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2024 року та у розмірі 315 272,77 грн, належність якої спадкодавцю підтверджена довідкою ГУ ПФУ в Донецькій області від 12 липня 2024 року № 0500-0508-8/71868.

Отже, суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, НЕ були виплачені членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, в тому числі позивачці, в порядку, передбаченому ст. 61 Закону № 2262.

Як наслідок, суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, були включені до складу спадщини та набули іншої правової природи.

ОСОБА_1 реалізувала своє право на отримання сум пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, в порядку спадкування за законом, що підтверджено свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, спір, за вирішенням якого позивач звернулася до суду, не є публічно-правовим, оскільки, зважаючи на факт небуття нею права на суми пенсії, що підлягали виплаті ОСОБА_3 і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, в порядку спадкування, захисту підлягає її порушене цивільне право, а тому такий спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Те, що позивач в якості правової підстави позову покликається на норми ст. 61 Закону № 2262, не змінює висновку суду про неналежність цього спору до адміністративної юрисдикції, оскільки на день звернення до суду з цим позовом ОСОБА_1 набула право на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , до складу якої включена недоотримана пенсія у розмірі 315 272,77 грн, згідно з рішенням суду у справі № 200/7061/23, в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КАС про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КАС у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене та враховуючи суть спірних правовідносин, їх суб`єктний склад суд дійшов висновку про наявність передбачених п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки спір, за вирішенням якого ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду належить до цивільної юрисдикції.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що відмова у відкритті провадження в адміністративній справі не є перешкодою для реалізацією нею права на судовий захист в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 1, ч. ч. 2-5 ст. 170, ч. ч. 1-2 ст. 171, ст. ст. 241, 248, 259 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалила:

1. Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі № 200/4777/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

3. Роз`яснити особі, яка подала позовну заяву,

- що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається;

- спір, за вирішенням якого позивач звернулася до адміністративного суду, має приватноправовий характер та належить до цивільної юрисдикції;

- відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі.

4. Ухвала складена і підписана суддею 11 липня 2025 року.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя Т.О. Кравченко