Справа № 320/35663/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м. Київ № 320/35663/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві,

Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке міститься в листі ГУ ПФУ в м. Києві від 11.04.2023р. № 2600-0211-8/69643, у тому числі: щодо періоду проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 ; щодо періоду роботи з 27.07.1981 по 11.05.1986 згідно уточнюючої довідки № 10 від 10.03.2023 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надає право на призначення пенсії за віком, періоди його роботи в Будівельному управлінні № 54 Тресту «Київміськбуд-8» з 27 липня 1981 року по 11 травня 1986 року, згідно уточнюючої довідки №10 від 10.03.2023, виданої ПрАТ «Трест Київміськбуд-6»; період навчання в середньому Професійно - технічному училищі № 16 м. Києва з 01 вересня 1978 року по 26 липня 1981 року; роботу в Спеціалізованому будівельно - монтажному управлінні тресту «Когалимнафтабуд» Виробничого об`єднання «Башнафта» (рф) по переводу згідно з Будівельного управління № 54 тресту «Київміськбуд - 8» відповідно до наказу № 58- к від 12.05.1986 з 11 травня 1986 року до 20 липня 1987 року (дата видачі посвідчення № 307); в Ремонтно - будівельному управлінні Південного відділення ВАСГНІЛ (правонаступник - Українська академія аграрних наук) з 18 лютого 1988 року по 28 квітня 1990 року; в Професійно - технічному училищі № 5 (правонаступник - Київське вище професійне училище будівництва і автотранспорту) з 20 грудня 1993 року по 30 серпня 1996 року; час проходження військової служби в Збройних Силах з 13 травня 1982 року по 22 травня 1984 року та з 26 лютого 2022 року по 06 березня 2023 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати і виплатити пенсію за віком у визначеному розмірі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 11 квітня 2023 року (дати першої відмови в призначенні пенсії) до дати набрання чинності судовим рішенням по цій справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач безпідставно не зарахував до загального стажу зазначені періоди, оскільки даний стаж підтверджується трудовою книжкою, а тому вважає такі дії протиправними.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 року відкрите провадження у даній адміністративній справі.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надало відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з тим, що позивачу необхідно подати відповідачу уточнюючі довідки.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області направило на адресу суду відзив, у якому відповідач вказує, що страховий стаж позивача становив - 18 років 07 місяців 16 днів, що є недостатнім та не дає підстав для призначення пенсії за віком. За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано: - період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки відсутня фотокартка, та період роботи з 27.07.1981 по 11.05.1986 згідно уточнюючої довідки №10 від10.03.2023, оскільки даний період перетинається з періодом військової служби. Отже, відсутні законні підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу позивача. У зв`язку із зазначеним позивач набуде право на пенсійну виплату лише з 26.02.2028, тобто в 65 років. Просить у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що позивачу виповнилось 60 років.

Позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Листом Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2023 №15 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з листа відповідача, до страхового стажу не було зараховано:

- період проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки відсутня фотокартка;

- період роботи з 27.07.1981 по 11.05.1986 згідно уточнюючої довідки №10 від 10.03.2023, оскільки даний період перетинається з періодом військової служби.

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058).

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі також - Порядок №637).

Відповідно до п.3 зазначеного Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

До страхового стажу позивача не зараховано період з 27.07.1981 по 11.05.1986 згідно уточнюючої довідки №10 від10.03.2023, оскільки даний період перетинається з періодом військової служби.

З цього приводу, суд вказує таке.

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 № ВОБ/47 від 04.04.2023, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 13.05.1982 по 22.05.1984 та з 26.02.2022 по 06.03.2023 проходив військову службу в Збройних Силах.

Частиною 1 статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Частиною 2 статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується також військова служба та перебування в партизанських загонах і з?єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.

Аналогічна норма містилась також в п. в) частині 3 ст. 67 Законі СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який діяв на території України до 07.05.2022 року, і був чинним під час служби позивача в армії у період з 13.05.1982 по 22 05.1984.

У цей же час (час проходження служби) позивач працював в Будівельному управлінні №54 Тресту «Київміськбуд - 8» (правонаступник - ПрАТ «Трест «Київміськбуд - 6») тесляром 3 розряду (з 27.07.1981 по 11.05.1986 згідно Довідки ПрАТ «Тресту Київміськбуд-6» від 10.03.2023 №10).

При цьому, згідно пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Раду Міністрів СРСР від 03.08.1972 року №590, надавалось право особі на зарахування періоду військової служби у лавах Збройних сил СРСР до роботи, яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2012 - XII (зі змінами і доповненнями) передбачені основні права військовослужбовців, пов?язані з проходженням військової служби.

Абзацем другим пункту 1 вказаної статті Закону передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.4 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 12.06.2009 №430/2009, загальний строк військової служби військовослужбовця зараховується громадянам України до їх стажу з урахуванням випадків, передбачених пунктами 143, 195, 209 цього Положення,

З огляду на наведені норми, трудове законодавство, яке було чинним під час служби позивача в армії у 1982 - 1984 роках не передбачало, а також чинне законодавство України не містить вимоги про звільнення працівника з роботи під час проходженням ним військової служби, отже період проходження військової служби зараховується до загального трудового стажу.

Щодо не зарахування періоду проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_1 , оскільки відсутня фотокартка, суд звертає увагу на таке.

Порядок видачі, зберігання та знищення військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу затверджений Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2017 №206 (далі - наказ № 206).

Відповідно до пункту 1 наказу №206 військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов?язаного) та визначає належність його власника до виконання військового обов?язку.

Відповідно до абзацу другого п. 6 Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого Указом Президента України від 30.12.2016 №582/2016, повторно військовий квиток може бути видано військовослужбовцю за рішенням керівника відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, на підставі особистого рапорту (заяви) військовослужбовця у випадках:

- непридатності військового квитка для подальшого користування; знищення військового квитка під час стихійного лиха; втрати або викрадення військового квитка;

- зміни прізвища, імені та по батькові військовослужбовця (військовозобов?язаного, резервіста).

Військовий квиток НОМЕР_1 від 12 травня 1992 року не можна вважати непридатним для подальшого користування, не можна також вважати, що в ньому відсутня фотокартка, оскільки вона з часом втратила свої властивості.

Також судом встановлено, що ні під час проходження військової служби, ні під час звільнення позивача у відставку, а також під час подальшого перебування позивача на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 питання про необхідність заміни військового квитка від органів військового командування, які уповноважені Міністерством оборони України на видачу, заміну, знищення військово - облікових документів військовослужбовців, не виникало. Також військовий квиток позивача не був визнаним непридатним для подальшого користування. Таких доказів не надано і відповідачем і судом не здобуто.

Крім того, відомості про період роботи у Військовій частині НОМЕР_2 містяться в Індивідуальній відомості про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування.

Постановою Верховного Суду від 30.09.2019 по справі №638/18467/15-а роз?яснено, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особі у реалізації конституційного права на соціальний захист.

З огляду на наведене, не врахування до страхового стажу періодів проходження позивачем військової служби у зв?язку з відсутністю фотокартки суд вважає протиправним і необґрунтованим.

Щодо стосується решти періодів, суд зазначає, що записи трудової книжки позивача виконані чітко, зрозуміло, містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Щодо не врахованого до стажу періоду навчання, суд вказує, що до 01.01.2004 до стажу зараховується лише період навчання за денною формою, що підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, які видані на підставі архівних даних і містять відомості про період навчання

Після 01.01.2004 до страхового стажу не зараховуються періоди навчання в училищах, вищих, середніх та інших навчальних закладах.

Відповідно до пункту «д» частини третьої статті 56 Закону «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Позивач надав уточнюючі довідки з місця навчання, які підтверджують періоди його навчання. Отже, підстави для незарахування спірних періодів відсутні.

Відповідачем не зазначено, а судом не виявлено доказів тому, що спірні записи в трудовій книжці позивача можна визнати такими, які не відповідають дійсності чи зроблені з порушенням визначеної процедури.

Необхідність надання інших документів, зокрема уточнюючих довідок, є власним тлумаченням відповідача нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини, яке не ґрунтується на актах законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 79 КАС України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви. Отже, підстави для незарахування спірних періодів роботи та навчання позивача відсутні.

Щодо обраного способу захисту, суд зазначає таке.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Разом з цим, ст. 58 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

До компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, судом здійснюється лише контроль правомірності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача) щодо вказаних питань.

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке й прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача про призначення пенсії, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1073.60 грн., що підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справи.

Відтак, вказана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.04.2023 № 15 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в Будівельному управлінні № 54 Тресту «Київміськбуд-8» з 27 липня 1981 року по 11 травня 1986 року; період навчання в середньому Професійно - технічному училищі № 16 м. Києва з 01 вересня 1978 року по 26 липня 1981 року; період роботи в Спеціалізованому будівельно - монтажному управлінні тресту «Когалимнафтабуд» Виробничого об`єднання «Башнафта» з 11 травня 1986 року до 20 липня 1987 року; період роботи в Ремонтно - будівельному управлінні Південного відділення ВАСГНІЛ (правонаступник - Українська академія аграрних наук) з 18 лютого 1988 року по 28 квітня 1990 року; період роботи в Професійно - технічному училищі № 5 (правонаступник - Київське вище професійне училище будівництва і автотранспорту) з 20 грудня 1993 року по 30 серпня 1996 року; час проходження військової служби в Збройних Силах з 13 травня 1982 року по 22 травня 1984 року та з 26 лютого 2022 року по 06 березня 2023 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.03.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

5. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ідентифікаційний код 14099344; місцезнаходження: 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.