Справа № 120/14165/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 липня 2025 р. Справа № 120/14165/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" (далі - ТОВ "Тракс-Вінн", позивач) звернувся в суд з позовною заявою до Вінницької митниці (далі - митний орган, відповідач) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови.

В обґрунтування заявлених вимог представник ТОВ "Тракс-Вінн" вказує про 15.10.2024 № UA401000/2024/000316/2 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA401020/2024/001278.

Ухвалою від 02.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

18.12.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне.

По суті позовних вимог вказав, що до митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 02.10.2024 № 96, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 07.10.2024 № A064938CR24, довідка про транспортні витрати № 1410-1 від 14.10.2024.

Відповідач зауважив, що у наданій довідці про транспортні витрати № 1410-1 від 14.10.2024 зазначено, що страхування не здійснювалось, хоча страхування на території ЄС є обов`язковим для ТЗ, що пересуваються своїм ходом по шляхах загального користування (статтею 3 Директиви 2009/103/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 16 вересня 2009 року визначено, що відповідно до статті 5, кожна держава-член вживає всіх заходів необхідних для забезпечення покриття страховкою цивільної відповідальності відносно використання автотранспортних засобів). Дана позиція підтверджена рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року по справі №120/7732/20-а (набрало законної сили 26.08.2021 Постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду)

Відповідно, відповідач зазначає, що декларантом не надано документи, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 МКУ в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості. З огляду на вищевикладене, існує обґрунтований сумнів достовірності задекларованої митної вартості.

Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно ст. 64 МКУ.

Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 19.10.2024 № UA806070/2024/001721 за якою оформлено товар «Сідельний тягач марка VOLVO модель FM 450, Euro 6, (тип-вантажний для перевезення напівпричіпів), що був у використані - 1шт, двохвісний, модельний рік виготовлення - 2018р, шасі - YV2XZX0A2JB851539, ідентифікатор - YV2XZX0A2JB851539, календарний рік виготовлення - 2018р, номер кузова - відсутній, об`єм двигуна - 10837см3, потужність - 338kW, тип двигуна - дизельний, номер двигуна - D11433873, колір - білий, реєстраційний номер - FM350WY, колісна формула-4х2. Автомобіль має 2 посадочних місця, включаючи водія. Має сліди експлуатації. Автомобіль 2-х вісний, має зчіпний пристрій, має вивід гальмівного приводу до напівпричепу, розетку для підключення системи електроживлення напівпричепа. На автомобілі відсутня комплектація військового призначення. Транспортний засіб без радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв. Маркування: "VOLVO"» та складає 32 120 Євро.

Підсумовуючи відповідач зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів прийнято з дотриманням норм митного законодавства України, враховуючи сумніви митного органу відносно митної вартості товарів, які не спростовані позивачем.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" (далі - покупець) та VLADAVIN TRUCKS DI BYKOVSKYY VOLODYMYR (Італія) (далі - Продавець), укладено контракт № 02102024, згідно умов якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця VOLVO вартість 18500,00 Євро, шасі YV2XZX0A6JB874726, що був у використанні, а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його вартість.

Пунктами 1.2-1.3 Контракту визначено, що відомості про товар обумовлюються документі купівлі-продажу, інвойсі. Загальна сума Контракту складає 18500, 00 Євро.

Умови оплати: оплата на протязі 30 днів з моменту поставки товару (можлива передоплата) (пункт 4.3 Контракту).

На виконання згаданого контракту на дану одиницю було виставлено інвойс від 02.10.2024 № 96 на суму 18 500, 00 Євро, товар - сідельний тягач для перевезення напівпричепів, марка VOLVO, модель FM450, рік виготовлення 2018, номер шасі НОМЕР_1 . Виставленням інвойсу визначено митну вартість товару за ціною договору (том 1 а.с. 58-59).

В подальшому декларантом до Вінницької митниці була подана електронна митна декларація № 24UA63U0, в якій митна вартість була визначена за ціною договору (контракту) (том 1 а.с. 18-19).

До митної декларації позивач долучив: рахунок-фактура (інвойс) від 02.10.2024 № 96, контракт від 02.10.2024 № 02102024, автотранспортна накладна від 08.10.2024, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 07.10.2024 № А064938CR24, довідка про транспортні витрати від 14.10.2024 № 1410-1, фото від 15.10.2024, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження ТЗ від 14.10.2024 № UA.020.019866-24.

За результатами розгляду поданої декларантом електронної митної декларації та доданих до неї документів, відповідач прийняв картку відмови у прийнятті митної декларації UA401020/2024/001278 (том а.с. 26-27) та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 15.10.2024 № UA401000/2024/000316/2 (том 1 а.с. 24-25).

В рішенні зазначено, зокрема, про таке.

До митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи: рахунок-фактура (інвойс) від 02.10.2024 № 96, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 07.10.2024 № A064938CR24, довідка про транспортні витрати № 1410-1 від 14.10.2024.

Враховуючи, що транспортування здійснювалось власними силами отримувача більшість з документів визначених відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, декларантом не надано. У наданій довідці про транспортні витрати № 1410-1 від 14.10.2024 зазначено, що страхування не здійснювалось, хоча страхування на території ЄС є обов`язковим для ТЗ, що пересуваються своїм ходом по шляхах загального користування (статтею 3 Директиви 2009/103/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 16 вересня 2009 року визначено, що відповідно до статті 5, кожна держава-член вживає всіх заходів необхідних для забезпечення покриття страховкою цивільної відповідальності відносно використання автотранспортних засобів). Дана позиція підтверджена рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12.04.2021 року по справі №120/7732/20-а (набрало законної сили 26.08.2021 Постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду).

Відповідно не надано документи, що відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 53 МКУ в обов`язковому порядку подаються з метою підтвердження заявленої митної вартості товару.

Враховуючи вищезазначене та положення ч. 2, 3, 4 ст. 53 МКУ, 15.10.2024 декларанту було направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно з ч. 2, 3 статті 53 МКУ. Декларантом листом 15.10.2024 була надіслана відповідь, що інші документи надаватись не будуть.

Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не містять всіх конкретних числових значень щодо ціни, яка була сплачена, відповідно до п.п. 2, 3 ст.58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (малі ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, пробіг, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (ст. 62 МКУ та ст. 63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Відповідно до п. 1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість буде визначена за резервним методом згідно з ст. 64 МКУ.

Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 19.10.2024 № UA806070/2024/001721 за якою оформлено товар «Сідельний тягач марка VOLVO модель FM 450, Euro 6, (тип-вантажний для перевезення напівпричіпів), що був у використані - 1шт, двохвісний, модельний рік виготовлення - 2018р, шасі - YV2XZX0A2JB851539, ідентифікатор - YV2XZX0A2JB851539, календарний рік виготовлення - 2018р, номер кузова - відсутній, об`єм двигуна - 10837см3, потужність - 338kW, тип двигуна - дизельний, номер двигуна - D11433873, колір - білий, реєстраційний номер - FM350WY, колісна формула-4х2. Автомобіль має 2 посадочних місця, включаючи водія. Має сліди експлуатації. Автомобіль 2-х вісний, має зчіпний пристрій, має вивід гальмівного приводу до напівпричепу, розетку для підключення системи електроживлення напівпричепа. На автомобілі відсутня комплектація військового призначення. Транспортний засіб без радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв. Маркування: "VOLVO"» та складає 32 120 Євро.

Позивач оскаржує рішення про коригування митної вартості з підстав його протиправності, тому просить його скасувати, а також просить скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, яка прийнята за наслідками цього рішення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до статті 1 МК, законодавство України з питань митної справи складається Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі з урахуванням результатів аналізу ризиків та залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України визначає перелік таких митних формальностей та необхідність участі у їх виконанні посадової особи митного органу (далі - АСМО "Інспектор").

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII МК та главою 8 розділу ІІІ МК (ч. 1 ст. 53).

Згідно з ч. 1-3 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з статтею 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

За обставин справи, для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД позивач надав: рахунок-фактура (інвойс) від 02.10.2024 № 96, контракт від 02.10.2024 № 02102024, автотранспортна накладна від 08.10.2024, свідоцтво про реєстрацію ТЗ від 07.10.2024 № А064938CR24, довідка про транспортні витрати від 14.10.2024 № 1410-1, фото від 15.10.2024, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження ТЗ від 14.10.2024 № UA.020.019866-24.

У оскаржуваному рішенні, як на підставу для його прийняття відповідач вказав вказує на відсутність належних даних про вартість перевезення, посилаючись на наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599.

Так, наказом міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 р. за № 984/21296 затверджено форми декларації митної вартості та Правила її заповнення.

Згідно з розділом III. Правил заповнення граф ДМВ декларантом або уповноваженою ним особою, Додаткового аркуша А до основного аркуша ДМВ, у графі 20 зазначаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо ці витрати відповідно до умов поставки (графа 3 ДМВ) не були включені до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (графа 14(а) ДМВ).

Після тексту „Витрати на транспортування до зазначається літерний код альфа-2 відповідно до Класифікації країн світу країни (адміністративно-територіальної одиниці у складі країни, що має власний літерний код за цією Класифікацією), на території якої міститься географічний пункт, до якого понесені витрати на транспортування товарів, наведені у цій графі, через пропуск - назва цього географічного пункту.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Якщо додатковий аркуш А заповнюється на товари декількох найменувань, то витрати на транспортування їх у місце ввезення розподіляються між товарами різних найменувань пропорційно вазі брутто цих товарів.

Згадані вище Правила № 599 містять перелік можливих документів, які подаються декларантом для для підтвердження витрат на транспортування, зокрема відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Судом встановлено, що у наданій довідці про транспортні витрати від 14.10.2024 вказано про вартість перевезення транспортного засобу, який зазначений у інвойсі. Також позивачем надано митному органу міжнародну товарнотранспортну накладну CMR, про що свідчить штамп митного органу, яка наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" така накладна CMR є одним із доказів перевезення товару.

Більше того, вищезгадані норми Правил № 599 визначають, що якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

Крім того, у оскаржуваному рішенні, як на підставу для його прийняття відповідач вказав, що надана довідка від ТОВ "Тракс-Вінн" про транспортні витрати від 14.10.2024 № 1410-1 містить фразу "Страхування транспортного засобу не проводилось", хоча страхування на території ЄС є обов`язковим для ТЗ, що пересуваються своїм ходом по шляхах загального користування.

Однак, суд відхиляє вказані доводи, оскільки таке страхування було здійснено продавцем до моменту придбання товару та було діючим на час імпорту, що підтверджується полісом страхування, у якому зазначено номер шасі автомобіля, марку та модель автомобіля, який імпортується. Так у полісі вказано номерний знак В4 63459, такий же номерний знк зазначено у загальній декларації прибуття МД 24UA91Z5, однак інший порядок символів символів В4 зазначено вікінці, а не перед цифрами 63459. Крім того такий вид страхування відповідає вимогам FCA Персіко Дозімо (п. 2.1 Контракту).

Отже, з огляду на те, що розмір транспортних витрат, понесених позивачем під час перевезення оцінюваного товару, підтверджується документально, тому суд дійшов висновку про відсутності у митного органу підстав вважати непідтвердженими числові значення складових митної вартості.

З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості товару, що ввозився позивачем на митну територію України, суд зазначає таке.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 13.07.2021 (справа № 200/6521/20-а) зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору. Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проаналізувавши обставини, що встановлені у цій справі суд зазначає, що надані декларантом документи виключали обґрунтовані сумніви Митного органу в правильності зазначеної митної вартості товарів, висновки про що зроблено вище. Документи які подані під час митного оформлення містили конкретні числові значення щодо ціни, яка була сплачена за товар, що ввозився на територію України в режимі імпорту. Тому, митним органом неправомірно, без достатніх на це підстав прийнято рішення про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товару.

Водночас не наведення належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом за відсутності певних документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару (постанова Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 809/872/17).

Стосовно обраного відповідачем джерела, яке було взято для визначення митної вартості товару, то в оскаржуваному рішенні, відповідачем зазначено:

Джерелом числового значення митної вартості є ЕМД від 19.10.2024 № UA806070/2024/001721 за якою оформлено товар «Сідельний тягач марка VOLVO модель FM 450, Euro 6, (тип-вантажний для перевезення напівпричіпів), що був у використані - 1шт, двохвісний, модельний рік виготовлення - 2018р, шасі - YV2XZX0A2JB851539, ідентифікатор - YV2XZX0A2JB851539, календарний рік виготовлення - 2018р, номер кузова - відсутній, об`єм двигуна - 10837см3, потужність - 338kW, тип двигуна - дизельний, номер двигуна - D11433873, колір - білий, реєстраційний номер - FM350WY, колісна формула-4х2. Автомобіль має 2 посадочних місця, включаючи водія. Має сліди експлуатації. Автомобіль 2-х вісний, має зчіпний пристрій, має вивід гальмівного приводу до напівпричепу, розетку для підключення системи електроживлення напівпричепа. На автомобілі відсутня комплектація військового призначення. Транспортний засіб без радіоелектронних засобів та випромінювальних пристроїв. Маркування: "VOLVO"» та складає 32 120 Євро.

Обираючи в якості джерела числового значення схожий товар, відповідач не зазначив порівняльних характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

В контексті спірного питання, суд вважає за необхідне застосувати правові позиції, що зазначені в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 9520/11059/2020 та від 25 лютого 2020 року по справі № 260/718/19, в яких Верховний Суд звернув увагу, що крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Всупереч вказаному вище, відповідачем не наведено обґрунтованих пояснень щодо зроблених коригувань.

Водночас, суд зауважує, що позивач надав експертний висновок Вінницької торгово - промислової палати від 17.10.2024, яким підтверджено, що ціна на товар, поставлений покупцю згідно контракту від 02.10.2024 № 02102024 та інвойсу від 02.10.2024 № 96, відповідає ціні продавця.

Підсумовуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку, що позивачем разом із митною декларацією № 24UA63U0 були надані достатні документи для митного оформлення товару, які містили повну інформацію для підтвердження достовірності задекларованої митної вартості товару.

Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у достовірності задекларованої митної вартості товару оскільки розбіжності на які зіслався відповідач спростовано дослідженими судом доказами.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що рішення про коригування митної вартості № UA401000/2024/000316 від 15.10.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001278 від 15.10.2024, то суд зазначає таке.

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Оскільки, на час прийняття оспорюваної картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені частиною шостою статті 54 МК України, відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 6056 грн судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору.

Крім того, представником позивача вказано, що попередній розрахунок судових витрат також складається з витрат на експертний висновок Вінницької ТПП в сумі 2400 грн.

Надаючи оцінку вказаним твердженням позивача, суд звертає увагу на наступне.

Положеннями статті 101 КАС України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частина 1 статті 106 КАС говорить, що експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться на замовлення учасника справи.

Суд зазначає, що склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

При цьому, КАС України встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки, в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на підготовку експертних висновків.

На користь такого висновку також свідчать норми частини 8 статті 104 КАС України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження в поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Дослідження експертом певних питань, які покладені в основу прийняття спірних актів індивідуальної дії, зазначення експертом про те, що висновок підготовлено для подання до суду, як і надання судом оцінки цьому висновку, не доводять того, що понесені позивачем витрати були необхідними (неминучими).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.12.2020 року у справі № 824/647/19-а.

На підставі вказаного, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних з підготовкою експертних висновків, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2024/000316/2 від 15.10.2024.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA401020/2024/001278.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 6056 грн (шість тисяч п`ятдесят шість грн) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Тракс-Вінн" (вул. Олексія Миргородського, 78, м. Вінниця, 21037, );

Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.07.2025.

Суддя Томчук Андрій Валерійович