Справа № 300/5246/24
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуСправа № 300/5246/24 пров. № А/857/13648/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом керівника Івано-Франківської окружної прокуратури Шишка Євгена Анатолійович в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу до Бурштинської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, - Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Галицький національний природний парк, про визнання протиправною бездіяльності, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Бурштинської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 березня 2025 року (суддя Шумей М.В., м. Івано-Франківськ),

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року керівник Івано-Франківської окружної прокуратури (далі Прокуратура) Шишко Є.А. в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу (далі Інспекція) звернувся до суду з позовом до Бурштинської міської ради (далі Міська рада), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Міської ради щодо незабезпечення встановлення в натурі (на місцевості) меж комплексної пам`ятки природи загальнодержавного значення «Касова гора» (далі КПП) площею 65,0 га, яке знаходиться в с.Бовшів Івано-Франківського району Івано-Франківської області;

- зобов`язати Міську раду забезпечити встановлення в натурі (на місцевості) меж КПП, яке знаходиться в с. Бовшів Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 березня 2025 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі вказує, що власником землі на якій розташована КПП є держава, отже саме на неї покладається обов`язок щодо формування земельної ділянки. Згідно п. 3 охоронного зобов`язання від 03.03.2023 №271 (далі Охоронне зобов`язання), виданого відповідачу, відсутній обов`язок із винесення меж КПП.

Розпорядженням Івано-Франківської обласної військової адміністрації від 04.11.2022 №420 «Про надання Галицькому національному природному парку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності з метою подальшої передачі в постійне користування» (далі Розпорядження №420, ГНПП відповідно) ГНПП надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності з метою подальшої передачі в постійне користування, в тому числі, які розташовані на території Бурштинської міської територіальної громади (далі ТГ).

Видача Міській раді Охоронного зобов`язання мала місце з порушенням чинного законодавства, частини п`ятої статті 53 статті Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі Закон №2456-ХІІ).

Суд допустив переписування іншого судового рішення.

За пунктом 24 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України (далі ЗК) з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення, що не було враховано судом першої інстанції.

Прокуратура у відзиві на апеляційну скаргу заперечувала вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У відповіді на відзив відповідач підтримав свої доводи викладені в апеляційній скарзі.

Управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації (далі Управління, ОДА відповідно) та ГНПП у поясненнях підтримали доводи, які викладені в рішенні суду першої інстанції.

Міська рада та ГНПП клопотали про розгляд справи за відсутності їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що з огляду на зміст норм законодавства, на відповідача покладається обов`язок із вчинення дій щодо замовлення проекту землеустрою на пам`ятку природи місцевого значення організації і встановлення меж території, здійснення контролю за його виготовленням.

Водночас, через тривалу бездіяльність відповідача щодо виконання вимог чинного законодавства, межі КПП в натурі (на місцевості) до теперішнього часу не визначені.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і без порушенням норм процесуального права, відтак оскаржуване судове рішення необхідно залишити без змін, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, пам`ятку природи республіканського значення «Касова гора» оголошено розпорядженням Ради Міністрів Української РСР від 14.10.1975 №780-р площею 7 га на території с с.Бовшів Галицького району (тепер Івано-Франківський район) Івано-Франківської області.

Рішенням Івано-Франківської обласної ради від 08.08.1990 №27 «Про розширення та організацію нових заповідних територій» площу цієї пам`ятки збільшено до 65,0 га.

Постановою Кабінету Міністрів України (далі КМУ) від 12.10.1992 №584 «Про зміну деяких рішень Уряду України у зв`язку з прийняттям закону України «Про природно заповідний фонд України» пам`ятку природи республіканського значення «Касова гора» визначено як комплексну пам`ятку природи загальнодержавного значення.

ГНПП створений відповідно до Указу Президента України «Про створення Галицького національного природного парку» від 09.08.2004 №877/2004 (далі Указ №877), є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Установлено площу земель ГНПП 14684,8 га, у тому числі 12159,3 га земель, які мають бути надані йому у постійне користування, та 2525,5 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів (додатки № 1 і № 2).

За додаток №2 до цього Указу землі, що включаються до складу ГНПП без вилучення у землекористувачів на території Бовшівської сільської ради (далі Сільська рада) - 97,9 га.

Згідно Проекту організації території, охорони, відтворення та рекреаційного використання природних комплексів і об`єктів ГНПП, 2012 року, землі інших землекористувачів є на території Сільської ради 97.9 га, зокрема, заповідна зона 65 га, землевласник Сільська рада (Перелік земельних ділянок, які увійшли без вилучення в склад ГНПП, Картосхема функціонального зонування території ГНПП).

Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 11.11.2014 №365 затверджено «Положення про комплексну пам`ятку природи загальнодержавного значення «Касова гора»» (далі Положення, тут назва Пам`ятка природи).

За змістом пунктів 1.2-1.7, 3.4-3.6 цього Положення Пам`ятка природи входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якої встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання.

Пам`ятка природи загальною площею 65 га знаходиться у с. Бовшів Галицького району Івано-Франківської області і перебуває у користуванні Сільської ради (тут і далі Землекористувач).

Територія, якій надано статус Пам`ятки природи, не вилучається з користування Землекористувача, який здійснює на ній свою діяльність згідно з цим Положенням.

Пам`ятка природи знаходиться у межах заповідної зони ГНПП, створеного згідно Указу №877.

Землекористувач на території Пам`ятки природи у своїй діяльності керується Конституцією України, Законом №2456-ХІІ, іншими законодавчими і нормативними актами та цим Положенням, забезпечує і несе відповідальність за належний стан території Пам`ятки природи та додержання встановленого режиму територій.

Межі Пам`ятки природи встановлюються у натурі (на місцевості), оформлюються відповідними знаками та інформаційними матеріалами, відомості про земельну ділянку та обмеження у її використанні відображаються в Державному земельному кадастрі, обліковуються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма №6-зем) та землевпорядній документації, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій.

Пам`ятка природи охороняється Землекористувачем і утримується на його кошти.

Забезпечення режиму території земельних ділянок у межах Пам`ятки природи здійснюється Землекористувачем.

На Землекористувача у межах Пам`ятки природи оформлюється охоронне зобов`язання щодо додержання встановленого режиму території.

У разі зміни форми власності на землю, на якій знаходиться Пам`ятка природи, Землекористувача або його назви, Землекористувач зобов`язаний повідомити про це орган виконавчої влади в сфері охорони навколишнього природного середовища з метою переоформлення охоронного зобов`язання.

Відповідно до розпорядження КМУ від 12.06.2020 «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Івано-Франківської області» Сільська рада ввійшла до складу ТГ.

Розпорядженням №420 надано ГНПП дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності лісогосподарського призначення, включених до території ГНПП згідно з Указом №877, що перебувають у постійному користуванні Галицького державного лісогосподарського підприємства, розпорядником яких є ОДА, які розташовані за межами населених пунктів, зокрема, ТГ, з метою подальшої їх передачі ГНПП в постійне користування зі зміною цільового призначення для збереження та використання національного природного парку.

Управлінням 03.03.2023 відповідно до статті 53 Закону №2456-ХІІ видано Охоронне зобов`язання, яким Міській раді передано під охорону та дотримання встановленого режиму території КПП, площею 65 га у межах с. Бовшів ТГ, які входять без вилучення у землевласника (землекористувача) у ГНПП.

Пунктом 3 Охоронного зобов`язання серед іншого визначено, що забезпечення дотримання встановленого режиму території (об`єкта) природно заповідного фонду покладається на землевласника (землекористувача), тобто на Міську раду.

Відповідно до п. 4 Охоронного зобов`язання землевласник (землекористувач) забезпечує охорону та збереження території об`єкту, що перебуває у його користуванні.

Раніше, такі охоронні зобов`язання видавалися Сільській раді 08.11.2000 №493 та 09.01.2013 №363.

Інспекція за наслідками проведеного державного нагляду (контролю) за дотриманням Міською радою вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, склала акт від 14.06.2024 №11/02.5 та видала припис від 20.06.2024 №11, яким, між іншим, приписано встановити в натурі межі території об`єкту природно-заповідного фонду КПП площею 65 га та інформаційні і охоронні знаки єдиного державного взірця.

Питання щодо права Прокуратури на звернення до суду в інтересах держави в особі Інспекції із даним позовом не є спірним в межах розгляду цієї справи, належним чином проаналізовано і підтверджено судом першої інстанції та повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, в постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 500/576/22.

Ключовим у цій справі є питання щодо нездійснення органом місцевого самоврядування, обов`язкових за законом заходів землеустрою щодо встановлення і закріплення на місцевості меж територій природно-заповідного фонду, що вказує на порушення ним вимог законодавства щодо охорони земель, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 12 ЗК (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад, організація землеустрою (пункти а, д частини першої).

Статтями 125 та 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до підпунктів 34, 37 частини першої статті 26 Закону України ''Про місцеве самоврядування в Україні'' (далі Закон № 280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні; внесення пропозицій до відповідних державних органів щодо оголошення природних та інших об`єктів, що мають екологічну, історичну, культурну або наукову цінність, пам`ятками природи, історії або культури, які охороняються законом, прийняття рішень про оголошення в місцях масового розмноження та вирощування потомства дикими тваринами «сезону тиші» з обмеженням господарської діяльності та добуванням об`єктів тваринного світу.

Частиною першою, другою статті 3 Закон №2456-ХІІ унормовано, що до природно-заповідного фонду України належать, зокрема, природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.

Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

За приписами частин першої-п`ятої статті 7 Закону №2456-ХІІ землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду

Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.

На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.

Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.

Статтею 8 вказаного Закону визначено основні засоби збереження територій та об`єктів природнозаповідного фонду серед яких: встановлення заповідного режиму; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Статтею 28 Закону №2456-ХІІ передбачено, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених пам`ятками природи, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження (частина четверта).

Частиною п`ятої статті 53 Закону №2456-ХІІ території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.

У відповідності до змісту частин першої п`ятої статті 79-1 ЗК формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів (пункт «в» частини першої статті 2 Закону України ''Про землеустрій'' (далі Закон № 858-IV).

За приписами частин першої, другої статті 22 вказаного Закону землеустрій здійснюється на підставі:

а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою (у тому числі при розробленні містобудівної документації);

б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою;

в) судових рішень.

Відповідно до пункту ''в'' частини другої статті 25 Закону до документації із землеустрою належать проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Частиною першою статтею 26 Закону № 858-IV передбачено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

За змістом частин першої четвертої, дев`ятої - десятої статті 47 наведеного Закону проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів визначають місце розташування і розміри земельних ділянок, власників земельних ділянок, землекористувачів, у тому числі орендарів, межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого (округи і зони санітарної (гірничо-санітарної) охорони), рекреаційного та історико-культурного (охоронні зони) призначення, водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів, а також встановлюють режим використання та охорони їх територій.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.

Згідно з підпунктом 9 пункту 6-1 розділ V Прикінцевих і перехідних положень Закону №280/97-ВР юридична особа - сільська, селищна, міська рада, розміщена в адміністративному центрі сформованої територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків усіх юридичних осіб - сільських, селищних, міських рад, обраних розформованими територіальними громадами, з дня набуття повноважень новообраною радою.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27.05.2021, розділі X "Перехідні положення" ЗК доповнено пунктом 24 за змістом якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Таким чином, зокрема, землі природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, не сформовані у земельні ділянки, які знаходяться у межах населених пунктів (що має місце у нашому випадку) перейшли у комунальну власність з дня набрання чинності пункту 24 розділі X "Перехідні положення" ЗК, тобто з 27.05.2021.

У свою чергу, аналіз викладених вище норм дає апеляціному суду підстави для висновку, що встановлення меж територій природно-заповідного фонду є одним з обов`язкових за законом заходів із землеустрою, який забезпечує закріплення на місцевості меж цих територій з метою їх раціонального використання та охорони.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що КПП розташована на землях комунальної власності раніше Сільської ради (тепер Міської ради), яка входить без вилучення у землевласника (землекористувача) у ГНПП.

За викладених обставин, саме відповідач має сприяти охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, в даному випадку Міська рада має вживати заходи щодо дотримання охоронного режиму розміщеного на її території об`єкту природно-заповідного фонду КПП площею 65 га, шляхом здійснення робіт із землеустрою із відведення та винесення в натуру (на місцевості) меж земельної ділянки такого об`єкта, маючи для цього законні підстави та необхідні економічні важелі.

Саме на відповідача покладається обов`язок із вчинення дій щодо замовлення проекту землеустрою на пам`ятку природи загальнодержавного значення, організації і встановлення меж території, здійснення контролю за його виготовленням.

Водночас, через тривалу бездіяльність відповідача щодо виконання вимог чинного законодавства, межі КПП в натурі (на місцевості) до теперішнього часу не визначені.

Стосовно Розпорядження №420, то таким ГНПП надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності, саме лише лісогосподарського призначення, включених до території ГНПП згідно з Указом №877, що перебувають у постійному користуванні Галицького державного лісогосподарського підприємства, розпорядником яких є ОДА, які розташовані за межами населених пунктів, зокрема, ТГ, з метою подальшої їх передачі ГНПП в постійне користування зі зміною цільового призначення для збереження та використання національного природного парку.

Як вірно відзначає ГНПП, таке Розпорядження немає жодного відношення до земель, які включені до складу ГНПП без вилучення у землекористувачів, зокрема, що земельної ділянки КПП площею 65 га, власником якої є Міська рада.

Щодо порушень, на думку апелянта, частини п`ятої статті 53 Закону №2456-ХІІ при видачі Охоронного зобов`язання, то такі є неспроможні, оскільки Міська рада є органом місцевого самоврядування державною установою.

Верховний Суд у п.64 постанови від 27 лютого 2024 року у справі №620/6905/22 указав, що «… нездійснення, у тому числі й органами місцевого самоврядування, обов`язкових за законом заходів землеустрою щодо встановлення і закріплення на місцевості меж територій природно-заповідного фонду, вказує на порушення ними вимог законодавства щодо охорони земель, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду...».

Наведені висновки суду першої інстанції, які частково доповнені апеляційним судом, в цій частині є повними та вичерпними, а відповідні доводи апелянта - надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування наведених вимог законодавства.

Щодо описок, які допустив суд першої інстанції у своєму рішенні, яке переглядається, то такі не є істотними, а формальними, не призвели до неправильного вирішення справи та можуть бути усунені в порядку, визначеному статтею 253 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бурштинської міської ради залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 6 березня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 11.07.2025.