Справа № 520/13335/25
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 р. № 520/13335/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24 вересня 2024 року №;

2. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24 вересня 2024 року № є протиправним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 16.06.2025 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

26.06.2025 року до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.

Від відповідача, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , здійснює підприємницьку діяльність з 31 жовтня 2023 року.

30 вересня 2024 року Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено фактичну перевірку торгової точки, де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач.

За наслідками перевірки ГУ ДПС у Хмельницькій області складено акт фактичної перевірки від 06.09.2024 №19679/22-01-07-05/ НОМЕР_1 , в якому ГУ ДПС у Хмельницькій області встановило порушення, зокрема п. 12 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (далі - Закон про РРО), зазначивши у акті: Порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: під час проведення перевірки не надано документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходились у місці продажу (господарському об`єктів). Так, продавцю вручено Запит 313306/6/22-01-07-05-10 від 02.09.2024 на отримання первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів (додаток 2 до акту перевірки). До переліку документів, які ОСОБА_1 необхідно було надати до перевірки, увійшли первинні документи щодо придбання (одержання) товарно-матеріальних цінностей. У відповідь на запит суб`єктом господарювання надано документи, відповідно до яких 27.08.2024 ОСОБА_2 отримано товари у м. Хмельницький…, відповідно накладній №2 від 27.08. на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей, відправник ОСОБА_1 , основний склад. Операцію з надходження товарів відображено у книзі обліку товарних запасів (додаток 3 до акту перевірки). Проте протягом перевірки за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій у періоді, що підлягає перевірці, встановлено реалізацію товарно-матеріальних цінностей, по яких під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано документи, що підтверджують облік та походження товарів, а саме: планшет за ціною 26499,00 грн (фіскальний чек № від 31.08.24); мобільний телефон за ціною 16299,00 грн (фіскальний чек № від 31.08.2024); мобільний телефон за ціною 16199,00 грн ( фіскальний чек № від 01.09.2024); зарядна станція EcoFlow Delta Pro (3600 вт.год) за ціною 97999,00 грн (фіскальний чек № від 02.09.2024); навушники за ціною 8999,00 грн (фіскальний чек 3 від 05.09.2024).

Загальна вартість товарно-матеріальних цінностей, на які відсутні підтверджуючі документи, складає 165695,00 грн.

Від контролюючого органу позивачем отримано запит про надання документів відповідно до п.п. 20.1.4, 20.1.6 п.20.1 ст. 20 та п. 85.2, 85.4, 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2015 №2755 - VI (зі змінами) на підставі наказу від 29.08.2024 №3608-П під час проведення фактичної перевірки за період діяльності з 01.01.2024 по 31.08.2024 з вимогою надання документів або пояснень в термін до 04.09.2024 10 год 00 хв.

06 вересня 2024 року о 13 год. 00 хв. фактичну перевірку торгової точки, де здійснює підприємницьку діяльність позивача закінчено.

24 вересня 2024 року ГУ ДПС у м. Києві, на підставі Акта, винесено податкове повідомлення-рішення № від 24.09.2024 про стягнення з фізичної особи-підприємця 165695,00 грн штрафних санкцій за порушення п.12 ст. 3 Закону про РРО.

11 жовтня 2024 року позивачем було скаргу до контролюючого органу з надання з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами на підтвердження протиправності податкового повідомлення-рішення, однак рішення за результатами розгляду скарги позивачем отримано не було.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Згідно з приписами п. 85.4 ст. 85 ПКУ, при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

Відповідно до п. 85.8 ст. 85 Податкового кодексу України посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Суд зазначає, що оскільки перевірка тривала з 30.08.2024 по 06.09.2024, то граничний строк для направлення такого запиту сплив 30.08.2024. Водночас контролюючий орган надав запит лише 02.09.2024, що є порушенням встановлених норм.

Крім того судом встановлено, що на час проведення перевірки у магазині працювала продавець ОСОБА_3 , про що зазначено в Акті.

Посадовими особами ГУ ДРС у Хмельницькій області під час фактичної перевірки надано ОСОБА_3 запит від 02.09.2024 на отримання первинних фінансово господарських, бухгалтерських та інших документів на підставі п.п. 17.1.6 п. 17.1 ст. 17, п.п. 20.1.6 п.20.1 ст. 20, п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (далі - ПК України), з вимогою надання документів в термін до 10:00 год 04.09.2024 року.

В позовній заяві позивачем зазначено, що оскільки запит не було вручено позивачу особисто, і як наслідок про цей запит, як і саму перевірку, він дізнався вже постфактум, це все вплинуло на законність та обґрунтованість податкового повідомлення-рішення, так як у позивача просто не було достатньо часу надати ці документи під час перевірки. Уся первинна документація зберігається у позивача за місцем реєстрації його підприємницької діяльності, а це місто Київ (на момент проведення перевірки). Торгова точка, на якій здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, являє собою острівець у торговому центрі, повз який кожного дня проходять тисячі людей і зберігання таких важливих документів на цій точці не є безпечним, тому позивач зберігає ці документи вдома.

Щодо твердження відповідача, що протягом перевірки за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій у періоді, що підлягає перевірці, встановлено реалізацію товарно-матеріальних цінностей, по яких під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано документи, що підтверджують облік та походження товарів. Загальна вартість товарно-матеріальних цінностей, на які відсутні підтверджуючі документи, складає 165695,00 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг із змінами та доповненнями (зі змінами та доповненнями, далі Закон № 265/95-ВР) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку.

Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

05.09.2024 через з Електронний кабінет платника податків шляхом надсилання документів в електронній формі, позивачем було подано відповідь на запит 02.09.2024 всі необхідні копії документів, у тому числі документи на підтвердження вимог Порядку ведення обліку товарних запасів надано відповідну форму обліку та накладну на переміщення товару від 27.08.2024 року. Тобто на виконання вимог закону було надано документи, які підтверджують ведення обліку товарних запасів на початок перевірки.

Також позивачем до скарги яка направлялась 11 жовтня 2024 року, було надано відповідну форму обліку товарних запасів та накладну на переміщення товарно-матеріальних цінностей від 02.09.2024 року № 2 в якій під номером 84 зазначено товар: зарядна станція EcoFlow Delta Pro (3600 вт.год) за ціною 97999,00 грн, а також під номером 77 зазначено найменування товару: навушники за ціною 8999,00 грн.

Також, відповідно до накладної №3 від 31.08.2024 на внутрішнє переміщення товарно матеріальних цінностей було здійснено переміщення товарно-матеріальних цінностей зі складу: основний на склад: АДРЕСА_2 , а саме: б/у планшет за ціною 26499,00 грн (п/н в накладній 17), мобільний телефон за ціною 16299,00 грн (п/н в накладній 8), б/у мобільний телефон за ціною 16199,00 грн ( п/н в накладній 17).

Таким чином суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутнє порушення п. 12 ст. 3 Закону про РРО.

Крім того суд зазначає, що Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до вимог пункту 80.5 ст. 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Тобто фактична перевірка проводиться на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом за обов`язкової наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 статті 80 ПК України та вказаної в наказі про проведення перевірки.

Як підставу для проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 в наказі ГУ ДПС у Хмельницькій області від 29 серпня 2024 року №3608-п зазначено п.п. 80.2.2 , 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п. 69.2 п. 69 підрозділу 10 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI зі змінами та доповненнями, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Згідно з п.1 - наказано провести фактичну перевірку об`єкта торгівлі Техно Їжак, що здійснює діяльність в ТРЦ Oasis за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Степана Бандери, буд. 2а з 30 серпня 2024 року, тривалістю 10 діб.

Відповідно до п. 2 - період діяльності, що перевіряється: згідно ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI зі змінами та доповненнями.

Проведення фактичної перевірки об`єкта торгівлі Техно Їжак, що здійснює діяльність в ТРЦ Oasis за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Степана Бандери, буд. 2а доручено управлінню податкового аудиту Головного управління ДПС у Хмельницькій області (Наталія Михайлюк).

Тобто передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених пп. 80.2.2, 80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України може проводитись з підстави отримання у встановленому законодавством порядку від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації, що свідчить про можливі порушення платником податків законодавства контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України є отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

Як вбачається, наказ ГУ ДПС у Хмельницькій області від 29.08.2024 року №3608-п Про проведення фактичної перевірки прийнятий без зазначення підстави для проведення перевірки.

В наказі не зазначено обґрунтування проведення фактичної перевірки. Таким чином, ГУ ДПС у Хмельницькій області без отримання інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування з приводу можливих порушень законодавства ФОП ОСОБА_1 було прийнято рішення про проведення фактичної перевірки.

Тобто, ГУ ДПС у Хмельницькій області було видано наказ на проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 безпідставно та необгрунтовано оскільки у самому наказі про призначення перевірки, взагалі не конкретизовано суть порушення.

Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року по справі № 820/4893/18 зазначив, що інформація, яка надходить до податкових органів, може бути підставою для проведення фактичної перевірки згідно статті 80 ПК України, лише у тому випадку, якщо в такій йдеться посилання на конкретні порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

У постанові від 18.12.2018 року у справі № 820/4895/18 Верховний Суд в подібних правовідносинах вказав, що у наказі про призначення фактичної перевірки, має бути крім посилання на норми, що їх регулюють, посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, інформація, яка слугувала підставою.

Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року по справі №820/4891/18, від 18 квітня 2022 у справі №440/6887/20, у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі 120/4608/20-а, 14.03.2023 року у справі № 120/8766/22, від 18.07.2023 року у справі № 120/10974/22.

Суд зазначає, що у спірному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють, у наказі не відображено в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства, на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти сумнівності, сумнівність яких саме операцій (дата операції, характер та наслідки такої операції та інші докази вчинення таких операцій, показання свідків, працівників) встановлена податковим органом.

Тому оцінка правомірності проведеної перевірки повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки. При цьому "підстава" це не нумероване позначення пункту 80.2 статті 80 ПК України, а обставини, які в цьому підпункті розкриваються та мають об`єктивно існувати. Під "підставою" у підпункті 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України необхідно розуміти не порядковий номер підпункту пункту статті, а безпосередньо інформацію, відомості та інші обставини (подібна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01 липня 2019 року по справі №140/2181/18, від 10 липня 2019 року по справі №160/7669/18).

Отже, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган лише обмежився посиланнями на норми чинного законодавства в тому числі норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків. Але при цьому контролюючий орган жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки, наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав чітку мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Верховний Суд у постанові від 21.07.2022 у справі №320/1864/21 дійшов висновку, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання на положення Податкового кодексу України, а зазначення конкретно-визначених відомостей та/або даних, які відображені на матеріальних носіях або в електронному вигляді, що стали безпосередньою підставою для проведення фактичної перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Також, наказом ГУ ДПС у Хмельницькій області від 29 серпня 2024 року №3608-п доручено провести фактичну перевірку тривалістю 10 діб з 30.08.2024 за період діяльності згідно ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755 VI зі змінами та доповленнями.

Крім того суд зазначає, що запит про надання документів виданого на підставі наказу від 29.08.2024 №3608-п, під час проведення фактичної перевірки за період діяльності з 01.01.2024 по 31.08.2024 у термін до 10 год 00 хв. 04.09.2024 надати документи.

Аналізуючи положення статей 75, 80 ПК України, суд зазначає що змістом (особливістю) фактичної перевірки є перевірка дотримання суб`єктом господарювання вимог закону саме на поточний момент (фактичний момент перевірки), це кореспондується із правом податкового органу прийти на перевірку без попередження у будь-яку годину доби, згідно робочого графіка суб`єкта господарювання.

Однак, перевірка даних за минулий період часу носить характер документальної перевірки, а тому такі дії не можуть вчинятися в рамках фактичної перевірки та, у подальшому, слугувати підставою для застосування штрафних санкцій.

Аналогічного висновку дійшов Другий апеляційний адміністративний суд у постанові від 27 липня 2022 року по справі № 440/12398/21.

У запиті про надання документів, міститься зокрема вимога надання виписки з банку про рух коштів по розрахунковому рахунку, який використовується на об`єкті торгівлі (банківський термінал №S1HM0R9Z).

При цьому інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках платника податків контролюючі органи мають право безоплатно отримувати від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ лише на підставі рішення суду.

Таким чином, під час проведення фактичної перевірки податковий орган не має права вимагати виписки про рух коштів на банківських рахунках платника податків.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Так, у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Таким чином суд дійшов висновку, що склад порушення пункту 12 статті 3 України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій, у торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 року №265/95-ВР відсутній.

Як вбачається з акта фактичної перевірки, перевіркою встановлено порушення позивачем встановленого законодавством порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме Порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: під час проведення перевірки не надано документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходились у місці продажу (господарському об?єктів). Так , продавцю вручено Запит 313306/6/22-01-07-05-10 від 02.09.2024 на отримання первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів (додаток 2 до акту перевірки). До переліку документів, які ОСОБА_1 необхідно було надати до перевірки, увійшли первинні документи щодо придбання (одержання) товарно-матеріальних цінностей. У відповідь на запит суб`єктом господарювання надано документи, відповідно до яких 27.08.2024 ОСОБА_2 отримано товари у м. Хмельницький…, відповідно накладній №2 від 27.08. на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей, відправник ОСОБА_1 , основний склад. Операцію з надходження товарів відображено у книзі обліку товарних запасів (додаток 3 до акту перевірки). Проте протягом перевірки за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій у періоді, що підлягає перевірці, встановлено реалізацію товарно-матеріальних цінностей, по яких під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надано документи, що підтверджують облік та походження товарів, а саме: планшет за ціною 26499,00 грн (фіскальний чек № від 31.08.24); мобільний телефон за ціною 16299,00 грн (фіскальний чек № від 31.08.2024); мобільний телефон за ціною 16199,00 грн ( фіскальний чек № від 01.09.2024); зарядна станція EcoFlow Delta Pro (3600 вт.год) за ціною 97999,00 грн (фіскальний чек № від 02.09.2024); навушники за ціною 8999,00 грн (фіскальний чек 3 від 05.09.2024). Загальна вартість товарно-матеріальних цінностей, на які відсутні підтверджуючі документи, складає 165695,00 грн.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначає Закон України від 06 липня 1995 року№265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі Закон №265/95-ВР).

Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Оскільки позивач здійснює господарську діяльність з продажу технічно складних побутових товарів, на нього поширюється вказана норма щодо ведення обліку товарних запасів та позивач дотримується норм законодавства.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 (далі Порядок №496).

У Порядку №496 терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

місце продажу (господарський об`єкт) - стаціонарний або будь-який пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, частина пересувного чи стаціонарного об`єкта, у тому числі транспортного засобу, де здійснюються розрахункові операції під час продажу товарів (надання послуг);

місце зберігання - стаціонарний або будь-який пересувний об`єкт, у тому числі транспортний засіб, частина пересувного чи стаціонарного об`єкта, у тому числі транспортного засобу, земельна ділянка, де зберігаються товарні запаси, що належать ФОП;

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Інші терміни, що вживаються в цьому Порядку, застосовуються в значеннях, визначених законодавством.

Розділом 2 Порядку №496 передбачено порядок ведення обліку товарних запасів.

Так, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невідємною частиною такого обліку.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

Суд зазначає, що позивачем контролюючому органу було надано всі необхідні документи, у тому числі накладні на внутрішнє переміщення ТМЦ, крім цього всі документи які були зазначені у запиті про надання документів додатково було надано разом з поясненнями до акта фактичної перевірки через Електронний кабінет платника податків шляхом надсилання документів в електронній формі 05.09.2024. Також документи на підтвердження виконання вимог Порядку ведення обліку товарних запасів надано відповідну форму обліку товарних запасів та накладну на переміщення товарно-матеріальних цінностей від 02.09.2024 року № 2 в якій під номером 84 зазначено товар: зарядна станція EcoFlow Delta Pro (3600 вт.год) за ціною 97999,00 грн, а також під номером 77 зазначено найменування товару: навушники за ціною 8999,00 грн.

Відповідно до накладної №3 від 31.08.2024 на внутрішнє переміщення товарно-матеріальних цінностей було здійснено переміщення товарно-матеріальних цінностей зі складу: основний на склад: АДРЕСА_2 , а саме: б/у планшет за ціною 26499,00 грн (п/н в накладній 17), мобільний телефон за ціною 16299,00 грн (п/н в накладній 8), б/у мобільний телефон за ціною 16199,00 грн ( п/н в накладній 17).

Пунктом 86.7 ст. 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки).

Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід?ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу.

Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки.

Як вбачається з електронного кабінету платника податків ФОП ОСОБА_1 направлені додаткові документи і пояснення були зареєстровані контролюючим органом 05.09.2024 реєстраційний індекс 43088/6.

За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Однак відсутні належні та достатні докази від контролюючого органу, що підтверджують розгляд останнім пояснень та додаткових на акт перевірки в порядок та спосіб, встановлений ПК України.

Так, прийнявши ППР без розгляду поданих документів та пояснень на акт перевірки в спосіб, визначений законом, контролюючий орган фактично нівелював право позивача на врахування його позиції при прийнятті податкового повідомлення рішення компетентним складом комісії.

Тобто, податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем з порушенням закону, а тому лише з цих підстав є протиправним та підлягає скасуванню.

Аналогічну правову позицію щодо застосування пунктів 86.7, 86.8 статті 86 ПК України висловлено в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №826/3576/15, від 09.04.2019 у справі №826/19830/16, від 17.02.2020 у справі №808/7101/15, від 28.09.2020 у справі №520/2305/19, від 14.01.2021 у справі №808/9011/15.

Крім того суд зазначає, що відповідно до ст.9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов?язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої ст.20 Закону України №265/95-ВР.

Верховний Суд зазначив, що аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №825/10/17, від 04.09.2020 у справі №2а-12445/11/2670, від 04.11.2020 у справі №400/2733/18.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутнє порушення п. 12 ст. 3 Закону про РРО, а отже оскаржуване повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24 вересня 2024 року № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Усі інші аргументи вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, буд. 33/19,м. Київ,04116) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 24 вересня 2024 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) грн. 56 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.