Справа № 420/15067/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Осіпова Ю.В.
09 липня 2025 р. м.Одеса
17.05.2024р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови йому у проведенні перерахунку та виплати з 01.03.2023р. пенсії «без обмеження її максимальним розміром» з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн., визначеної Постановою КМУ від 14.07.2021р. №713, та з урахуванням «індексації», передбаченої Постановою КМУ №168 від 24.02.2023р. із застосуванням коефіцієнта 0,197, «без обмеження розміру індексації фіксованим розміром» 1500 грн.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2023р. пенсію «без обмеження її максимальним розміром», з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн., визначеної Постановою КМУ від 14.07.2021р. №713, та з урахуванням «індексації» передбаченої Постановою КМУ від 24.02.2023р. №168 із застосуванням коефіцієнта 0,197, без обмеження розміру індексації фіксованим розміром 1500грн, та здійснити виплату перерахованої пенсії із врахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області стосовно відмови ОСОБА_1 провести перерахунок та виплату з 01.03.2024р. пенсії «без обмеження її максимальним розміром» з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн., визначеної Постановою КМУ від 14.07.2021р. №713, з урахуванням індексації, передбаченої Постановою КМУ від 24.02.2023р. №168, із застосуванням коефіцієнта 0,197, без обмеження розміру індексації фіксованим розміром 1500 грн., та з урахуванням індексації, передбаченої Постановою КМУ від 23.02.2024р. №185, із застосуванням коефіцієнта 0,0796, без обмеження розміру індексації фіксованим розміром 1500 грн.;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.03.2024р. пенсію «без обмеження її максимальним розміром», з урахуванням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн., визначеної Постановою КМУ від 14.07.2021р. №713, з урахуванням індексації, передбаченої Постановою КМУ від 24.02.2023р. №168 з застосуванням коефіцієнта 0,197, без обмеження розміру індексації фіксованим розміром 1500грн, та з урахуванням індексації, передбаченої Постановою КМУ від 23.02.2024р. №185, із застосуванням коефіцієнта 0,0796, без обмеження розміру індексації фіксованим розміром 1500 грн., і здійснити виплату перерахованої пенсії із врахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Миколаївського Одеського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 року (суддя Малих О.В.) за правилами спрощеного позовного провадження вказаний адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. А саме: 1) Визнано протиправними дії ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 з 01.12.2022 року щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб»; 2) Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.12.2022 року щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб», без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум; 3) в решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи означене рішення в частині задоволених позовних вимог окружний адміністративний суд дійшов висновку, що позивач полковник юстиції запасу ОСОБА_1 , як і інші військовосліжбовці, має право на передбачену Постановою КМУ №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» на щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до своєї пенсії «без обмеження її максимальним розміром».

Позивач погодився з вказаним вище рішенням суду 1-ї інстанції про часткове задоволення позову та не оскаржував його в апеляційному порядку.

Представник же відповідача, в свою чергу, не погодився з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції та 30.05.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати його та ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Так, в обґрунтування доводів та вимог своєї апеляційної скарги, представник апелянта (відповідача), не зважаючи на численну судову практику з цього спірного питання, зазначив, що позивач не має права на спірну щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн., передбачену Постановою КМУ №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», і, на його думку, Пенсійной фонд у спірних правовідносинах цілком правомірно обмежив пенсію позивача максимальним розміром.

В свою чергу, ОСОБА_1 05.06.2025р. до суду апеляційної інстанції подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач вказує, що усі наведені представником апелянта в апеляційній скарзі доводи є безпідставними та невідповідаючими актуальній судовій практиці. На думку позивача, оскаржуване рішення було прийнято судом першої інстанції з повним дотриманням норм матеріального та процесуального права.

09.07.2022р. П`ятий апеляційний адміністративний суд (у складі колегії суддів: головуючий у справі суддя-доповідач Димерлій О.О., судді Шляхтицький О.І. і Осіпов Ю.В.), за результатами розгляду вказаної вище апеляційної скарги, розглянувши дану справу в порядку письмового провадження, ухвалив постанову, якою, визнав апеляційну скаргу відповідача частково обґрунтованою та скасував рішення суду 1-ї інстанції від 30.04.2025р. частині щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром та прийняв у вказаній частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 стосовно проведення перерахунку його пенсії «без обмеження максимальним розміром». В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №420/15067/24 було залишено без змін.

Як слідує зі змісту положень ч.3 ст.34 КАС України, суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до матеріалів справи і є відкритою для ознайомлення.

Хоча і окрема думка, в свою чергу, фактично немає жодного правового значення для результатів розгляду справи, але, відповідно до вимог процесуального закону, виключно саме таким чином суддя у процесуальний спосіб може висловити свою незгоду з прийнятим по справі рішенням суду в цілому та зняти з себе професійну відповідальність за його зміст та подальшу реалізацію.

Отже, користуючись наданим КАС України правом на висловлення «окремої думки», вважаю за необхідне виразити свою «незгоду» із прийнятою нашою колегією постановою від 09.07.2025р.

Уважно дослідивши матеріали даної справи, оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції від 30.04.2025р. та перевіривши доводи апеляційної скарги відповідача, з урахуванням конкретних обставин справи та особи позивача, вважаю, що дана апеляційна скарга пенсійного органу взагалі не підлягала задоволенню, а рішення суду 1-ї інстанції, відповідно, підлягало залишенню без змін, як законне і обгрунтоване.

На мою думку, при прийнятті вказаного вище рішення колегія суддів апеляційної інстанції не в повному обсязі врахувала деякі норми діючого у цій сфері законодавства, не повно встановила усі обставини справи, а також не взяла до уваги і не надала належної правової оцінки деяким суттєвим обставинам та ухваленим на користь позивача судовим рішенням (постанови 5ААС від 12.10.2022р. по справі №420/9088/88/22, від 22.02.2023р. по справі №420/14945/22), які набрали законної сили, в яких, в свою чергу, подібні дії пенсійного органу по обмеженню пенсії максимальним розміром вже двічі визнавалися неправомірними.

Таким чином, щоб не повторюватися, я продовжую послідовно дотримуватися своєї раніше висловленої правової позиції з цього спірного питання, яка була викладена мною, як головуючим суддею, у постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2024р. (по справі №420/22812/23) та від 11.10.2024р. (по справі №420/5114/23), яка, в свою чергу, співпадає з правовою позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, у постановах від 09.04.2020р. у справі №640/19928/18, від 10.10.2019р. у справі №522/22798/17, від 08.08.2019р. у справі №522/3271/17, від 30.10.2020р. у справі №522/16881/17, від 21.12.2021р. у справі №120/3552/21-а та у постанові від 17.12.2019р. по «зразковій» справі №160/8324/19 (яка була залишена без змін постановою Великої Палати ВС від 24.06.2020р.), а також відповідає рішенню Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016, яким чітко встановлено, що будь-яке обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст.17 Конституції України.

Отже, приймаючи до уваги вище викладені обставини, вважаю, що у суду 2-ї інстанції, в даному конкретному випадку, були наявні усі правові підстави для залишення оскаржуваного рішення суду 1-ї інстанції від 30.04.2025р. без змін. Таке б рішення, на мою думку, було б найбільш правильним, справедливим і головне «зрозумілим» для відповідача, а також, сприяло б його найскорішому виконанню пенсійним органом, та, в свою чергу, сприяло б не тільки більш ефективному захисту прав позивача, а й взагалі усувало б в подальшому необхідність повторного звернення позивача до суду з цими вимогами.

Повний текст окремої думки виготовлено: 11.07.2025р.

Суддя П`ятого апеляційного

адміністративного суду

Ю.В. ОСІПОВ