Справа № 400/3977/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р. № 400/3977/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
прозобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просить:

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Ухвалою від 24.04.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 06.03.2025 року за вих. №642/Вих3ВГ/454 щодо відмови ОСОБА_1 у звільненні з військової служби у запас за сімейними обставинами є не обґрунтованим, безпідставним та порушує його права і соціальні гарантії.

Відповідач позов не визнав, надав відзив, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що позивачем, як і його представником долучений висновок ЛКК, який не породжує для Військової частини НОМЕР_1 юридичного обов`язку враховувати такий висновок при розгляду рапорту позивача, оскільки не узгоджується із Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач проходить службу за мобілізацією з травня 2024 року у Військовій частині НОМЕР_1 .

Мати позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок хвороби визнана інвалідом 2 групи безстроково, з ураженням опорно-рухового апарату. Згідно висновку № 2929 від 09.09.2024 року, що виданий поліклінічним відділенням № 1 КНП «Лозівське медичне об`єднання» ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Батько поивача, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Брат позивача, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом 2 групи, що пов`язана з проходженням військової служби, не здатний до самообслуговування та потребує постійного стороннього догляду (висновок ЛКК № 131/1/1 від 09.12.2024 року медичного центру «Корзо» м. Ужгород).

Племінник позивача, ОСОБА_5 , з 11.04.2023 року проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_2 .

Як зазначає позивач, інших родичів першої та другої групи споріднення у ОСОБА_2 не має.

В зв`язку з зазначеними сімейними обставинами, на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5, абз. 13 п. 2 ч. 12. ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», позивач подав у жовтні 2024 року рапорт про звільнення з лав ЗСУ внаслідок необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю - інвалідом 2 групи опорно-рухового апарату.

13.02.2025 року позивачу відмовлено у задоволенні рапорту внаслідок того, що ним не надано документів про те, що ОСОБА_2 дійсно потребує постійного стороннього догляду і що в неї не має інших родичі першого або другого ступеня споріднення.

28.02.2025 року позивач знову подав рапорт по команді про звільнення з лав ЗСУ на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5, абз. 13 п. 2 ч. 12. ст. 26 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок», на який отримав відповідь від 06.03.2025 року за № 642/ВихЗВГ/454. У відповіді зазначено, що у задоволенні рапорту відмовлено внаслідок того, що позивачем не надано доказів відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості, які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовляє йому у звільнені в запас, оскільки він має право на звільнення з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за його матір`ю, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє станом на час розгляду справи.

24.02.2022 року видано Указ Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності ¦ територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадо України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальне цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захист Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно д законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в які комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб беї громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232 передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасні оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон 3543).

Статтею 1 Закону № 3543 визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

На даний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно п. 8ст. 4 Закону № 3543 з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 і виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 за сімейними обставинами, наслідок необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю інвалідом 2 групи опорно-рухового апарату.

Так, згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану з підстав необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Предметом даного позову є відмова військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача за абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю інвалідом 2 групи опорно-рухового апарату.

Позивач 28.02.2025 року подав рапорт по команді про звільнення з лав ЗСУ на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5, абз. 13 п. 2 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 до рапорту були надані наступні документи:

- нотаріально посвідчену копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті від 13.11.2024 року № 9, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 11.04.2024 року, виданого Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

- копію свідоцтва про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 від 25.01.1969 року;

- копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_5 від 31.03.1970 року;

- нотаріальну копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 894984, виданою Обласним центром медико-соціальною експертизи (м. Ужгород), щодо наявності у ОСОБА_4 . II групи інвалідності виданої до 25.09.2026 року;

- нотаріальну копію висновку ЛКК № 2131/1 від 09.12.2024 року, що видана на ім`я ОСОБА_4 ;

- нотаріальну копію довідки ЛКК № 131/1/1 від 09.12.2024 року, що видана на ім`я ОСОБА_4 ;

- копію паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , виданого Київським MB РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 26.02.1998 року;

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_2 , виданої ДНІ у Київському районі міста Харкова від 30.09.1998 року;

- нотаріально посвідчену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 956770 від 09.09.2024 року, виданої Лозівською медико-соціальною експертною комісією;

- нотаріальну копію висновку № 2929 від 09.09.2024 року, що видана на ім`я ОСОБА_2 ;

- повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14.01.2025 року № 6, наданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);

- повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14.01.2025 року № 5, наданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

- довідку від 17.01.2025 року № 08/11 про проходження військової служби ОСОБА_5 , у Військовій частині НОМЕР_2 ;

- нотаріально посвідчену копію службового посвідчення НОМЕР_7 від 24.04.2024 року на ім`я ОСОБА_5 .

Згідно з п.1.5 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходженню громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170 (далі Інструкція № 170), для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділам закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі військові частини), оформляються: подання, рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі, План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщенні на посади) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Відповідно до абз. 2 п. 14.10 Розділу XIV Інструкції № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригінали документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170, передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до п. 5 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом і пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цієї посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Позивачем дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту та доданих до нього документів, на виконання абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 підтверджено наявність поважних сімейних обставин відповідними документами.

Зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232.

Верховним Судом у справі № 380/16966/24 зробив наступний правовий висновок «відмова у звільненні позивача за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII). Таким чином, при ухвалені рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини».

У цій же справі суд дійшов наступного правового висновку:

Абзац 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків в даному випадку особою з інвалідністю П групи. При цьому така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини. Зокрема, в зв`язку з тим, що брат позивача, ОСОБА_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи, що пов`язана з проходженням військової служби, та не здатний до самообслуговування, потребує постійного стороннього догляду, та у зв`язку з тим, що племінник позивача, ОСОБА_5 , з 11.04.2023 року проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 в/ч НОМЕР_2 , та зазначені особи не можуть виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Верховний Суд наголосив, що застосування цієї норми з врахуванням конкретних обставин можливе за наявності сукупності таких умов:

1) доведена необхідність постійного догляду за одним із батьків, який є особою з інвалідністю I або II групи;

2) об`єктивна неможливість іншого члена сімї (першого або другого ступеня споріднення) здійснювати догляд через вагомі причини, зокрема проходження військової служби (відсутність іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд в ситуації, що склалася), до того ж який не виявив бажання здійснювати такий догляд.

Відтак суд дійшов переконання, що рішення командира військової частини, оформлене листом від 06.03.2025 року за № 642/ВихЗВГ/454 про відмову у звільненні позивача з військової служби, є протиправним.

З урахуванням зазначеного слід зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) задовольнити.

2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2025 року.

Суддя О.В. Малих