Справа № 613/720/25
Суддя: Сеник О. С.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №-613/720/25 Провадження №-2-а/613/101/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2025 року м. Богодухів
Богодухівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Сеник О.С.,
за участю секретаря судового засідання Дегтяр А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богодухові адміністративну справу № 613/720/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Богодухівського районного суду Харківської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить скасувати постанову № 231/576-ц від 03.04.2025, складену ІНФОРМАЦІЯ_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП стосовн ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 1211,20 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що стосовно нього 31.03.2025 було складено протокол про адміністративне правопорушення, в ході складення протоколу йому не було надано права надання пояснень, а 03.04.2025 винесено оскаржувану постанову.
Вважає оскаржувану постанову незаконною та необгрунтовною, зокрема, у зв`язку з тим, що відповідачем при її прийнятті не було враховано примітки до ст.210 КУпАП, яка звільянє особу від відповідальності за будь-яке порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію у випадку, якщо стосовно цієї особи є можливість отримання навіть якоїсь частини персональних даних з інших реєстрів. Відповідач мав і має можливості отримати персональні дані позивача (зокрема, щодо його прізвища, імені та по батькові, РНОКПП, місце роботи, податкову адресу, про місце реєстрації позивача) шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у т.ч. публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи. Отже, на думку позивача, будь-яке застосування штрафу відповідачем щодо позивача на підставі ст.210 КУпАП є незаконним, оскільки порушує норму примітки до цієї статті.
Вказав на порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, яке, на його думку, полягає в тому, що про наявність повістки його повідомили працівники Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, в супроводі яких позивач відразу поїхав до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де і отримав протокол № 231 про адміністративне правопорушення. У ІНФОРМАЦІЯ_4 йому не було роз`яснено, яким чином працівники Укрпошти повідомляли його про наявність повістки, враховуючи те, що позивач постійно проживає за вказаною адресою зі своєю сім`єю.
Зазначив, що не був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повісткою, як це передбачено ст.ст.268, 277-2 КУпАП, а тому розгляд справи за його відсутності є протиправним.
Стверджує, що при розгляді справи про адміністратине правопорушення стосовно нього відповідач не зібрав жодного доказу наявності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, не переконався у тому, що позивач дійсно усвідомлював протиправний характер своїх дій чи бездіяльності, їх шкідливих наслідків та бажав або свідомо допускав їх настання; не знаходився у стані необхідної оборони; не знаходився у стані неосудності.
Вказує, що статтею 22 Закону України «Про мобілізційну підгогтовку та мобілізацію» пов`язано виникнення обов`язку громадянина втключно з фактом отримання повіскти про виклик. Разом з тим, відповідачем притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за неявку лише по надісланій повістці. Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації не змінює та не замінює вказаної норми Закону, та лише регулює порядок діяльності посадових осіб ТЦК та СП.
Враховуючи викладене, вважає, що оскаржувана постанова винесена за відсутності достатніх, належних і допустимих доказів його вини, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 11.04.2025 прийнято до розгляду адміністративний позов та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
14.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 подано письмовий відзив на позов та копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ..
Як зазначено у відзиві, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . За даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 не уточнив у відведений законодавством термін свої персональні дані, що підтверджується витягом з АІТС «Оберіг». Стосовно посилання позивача на примітку до ст.210 КУпАП вказано, що чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії, які могли бути вчинені лише особисто позивачем, а саме - уточнити свої персональні дані в один із встановлених законом способів. У свою чергу, відповідач як держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів міг лише перевірити, чи утогчнив позивач свої персональні дані, проте, обов`язок такого уточнення покладається саме на військовозобов`язаного, яким є позивач.
Відповідач пояснив, що на адресу позивача було направлено повістку № 2481500 про виклик для уточнення даних, сформовану за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка надіслана через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення. Повістка повернулася без вручення адресату з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, у розумінні п.41 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2024 № 560 (далі по тексту Порядок № 560) позивач вважається належним чином оповіщеним про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак, у визначені дату і час не з`явився, про причини неприбуття не повідомив. У зв`язку з цим відповідачем було 08.03.2025 подано звернення до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області щодо доставлення ОСОБА_1 як особи, яка вчинила адміністративне правопорушення за статтями 210, 210-1 КУпАП.
31.03.2025 стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 231 за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Протокол був складений у присутності позивача, його було ознайомлено з правами та обов`язками відповідно до ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП, а також про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, зі змістом протоколу позивач ознайомився, другий примірник протоколу отримав під особистий підпис, пояснень при складенні протоколу не надав.
В силу абз. 8 ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.21 Порядку № 560 позивач був зобов`язаний з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці у зазначений у ній строк, зокрема, для уточнення персональних даних, даних військово-облікового документу, однак, за викликом не з`явився. Отже, висновок про порушення ним законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію є вірним, а оскаржувана постанова про накладення на нього штрафу за ч.3 ст.210-1 КУпАП обґрунтованою, правомірною, винесеною з дотриманням вимог чинного законодавства та такою, що не підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою суду від 29.05.2025 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 докази неможливості отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних ОСОБА_1 шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною 3 статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» на 31.03.2025.
30.05.2025 відповідачем подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що примітка до ст.210 КУпАП не може бути застосована у спірних відносинах, поряд з цим, жодна з баз даних не містить інфомацію про фактичне місце проживання позивача, номери його засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
Позивач в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, повідомив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Судом встановлено, що 31.03.2025 оператором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_5 складено протокол про адміністративне правопорушення № 231 стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що 31.03.2025 об 11 год. 30 хв. у період дії правового режиму воєнного стану, котрий введений Указом Президента України № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 (зі змінами), у порядку, визначеному п.7 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» при перевірці документів у ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 було встановлено факт порушення останнім законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. А саме, під час перевірки, відповідно до наданих ОСОБА_1 та наявних у ІНФОРМАЦІЯ_4 документів та пояснень було встановлено, що ОСОБА_1 без поважних на те причин не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 у строк 26.02.2025 на 14 год. 00 хв., зазначений у повістці № 1958588, сформованій за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, яка надіслана через відділення Укрпошти рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання або фактичного місця проживання, для звірки даних. Зазначене підтверджується повідомленням Укрпошти, підстава повернення повістки адресат відсутній за вказаною адресою.
Оскільки ОСОБА_1 у розумінні п.41 Порядку № 560 був належним чином оповіщений, однак, за викликом не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, було подано звернення від 08.03.2025 до Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області про доставлення ОСОБА_1 як такого, що вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.210-1 КУпАП.
Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 ч.1, абз.8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Як зазначено у постанові, ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці № 2481500, яка була направлена за адресою зареєстрованого місця проживання останнього для уточнення даних на 26.02.2025 о 14 год. 00 хв., що підтверджується повідомленням Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, у розумінні п.41 Порядку призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, ОСОБА_1 оповіщений належним чином про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Не погодившись з вказаною постановою, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КУпАП), обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період, тобто вказана норма відсилає до інших нормативно-правових актів.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а загальні засади проходження в Україні військової служби закріплені в Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
- резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
- військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
- військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
- особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
За приписами вимог абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Отже, враховуючи вимоги абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», всі військовозобов`язані, окрім тих що відносяться до абзаців 2-6 частини третьої вказаної норми, зобов`язані протягом 60 днів уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Відповідно до частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Приведені вище положення, зокрема, абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції Закону №3633-ІХ від 11.04.2024, набрали свою силу 15 травня 2024 року.
Поряд з цим, за положеннями пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11.04.2024 № 3633-IX (надалі - Закон № 3633-IX), зокрема, визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 3 березня 2022 року № 2105-IX:
- громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані:
- у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).
Отже, вищезазначені норми законодавства передбачають три шляхи, яким громадяни України, які перебувають на території України та які перебувають на військовому обліку, повинні були уточнити свої персональні дані з 18.05.2024 по 16.07.2024 (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.
При цьому, останній день вказаного 60-денного строку для уточнення облікових даних припадав на 16.07.2024.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.08.2021 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується витягом з АІТС «Оберіг».
Відповідно до копії витягу з реєстру територіальної громади від 18.03.2025, позивач зареєстрований за а адресою : АДРЕСА_1 .
16.02.2025 на ім`я ОСОБА_1 була сформована повістка № 2481500 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 на 26.02.2025 на 14.00 год. для уточнення даних.
Вказана повістка була направлена рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення за адресою зареєстрованого місця проживання позивача : АДРЕСА_1 , та повернулася без вручення адресату з повідомленням відділення Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
З наведеного вище вбачається, що за оскаржуваною постановою № 231/576-п від 03.04.2025, позивач, не прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_3 26.02.2025 о 14.00 год. для звірки даних, порушив абз.2 ст.17 Закону України «Про оборону України», абз. 2 ч.1, абз.8 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Разом з тим, за приписами примітки до статті 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Отже, з аналізу приведених норм випливає, що відповідальність за статтями 210 та 210-1 КУпАП не застосовується у випадку, коли дані для Реєстру можуть бути отримані шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими базами/системами/реєстрами.
При цьому, суд звертає увагу на те, що приміткою до ст. 210 КУпАП не передбачено жодних виключень щодо можливості її застосування.
Правові та організаційні засади створення, функціонування Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстру) визначає Закон України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017 № 1951-VIII (далі по тексту Закон № 1951-VIII).
Відповідно до положень частини першої статі 5 Закону № 1951-VIII, держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
За приписами частини другої статті 5 Закону № 1951-VIII, держатель Реєстру:
1) забезпечує технологічне функціонування Реєстру, для чого утворює уповноважений орган адміністрування Держателя Реєстру;
2) вносить на розгляд Кабінету Міністрів України пропозиції щодо Порядку ведення Реєстру, в яких визначає процедури збирання, зберігання, обробки та використання відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
3) організовує взаємодію Реєстру з іншими реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних щодо отримання (обміну) інформації, визначеної статтями 6-9 цього Закону, відповідно до Закону України "Про публічні електронні реєстри";
4) забезпечує розвиток та модернізацію програмних та апаратних засобів Реєстру;
5) надає органам адміністрування та ведення Реєстру право доступу до бази даних Реєстру;
6) здійснює інші повноваження, передбачені законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону № 1951-VIII, органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Відповідно до частин восьмої та дев`ятої статті 5 Закону № 1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
За приписами частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII, актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Даною частиною статті 14 Закону № 1951-VIII передбачено перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді інформацію через електронну інформаційну взаємодію.
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України "Про публічні електронні реєстри", «Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
В той же час, відповідачем не надано до суду доказів вчинення відповідачем дій щодо отримання персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статтею 14 Закону № 1951-VIII, з огляду на те, що позивач перебуває на обліку у відповідача, а також відповідачем не надано доказів неможливості отримання персональних даних позивача у наведений спосіб.
Відповідно до положень частини третьої статті 14 Закону № 1951-VIII, органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді від, зокрема:
1) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, - відомості, зазначені у пунктах 1-5, 8, 8-1, 10, 11 частини першої статті 7 цього Закону;
2) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 21, 26 частини першої статті 7 цього Закону;
10) Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України, - відомості, зазначені у пунктах 1-7, 9, 9-1, 14, 15, 15-1, 20, 20-1, 21, 24, 26, 27, 32 частини першої статті 7 цього Закону;
15) центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту населення, - відомості, зазначені у пунктах 7, 7-1, 8, 8-1, 11, 17, 33 частини першої статті 7 цього Закону;
17) централізованої системи державних установ, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, соціального захисту від безробіття, - відомості, зазначені у пунктах 1-4, 7, 13, 16-2, 25 частини першої статті 7 цього Закону.
З аналізу приведених вище положень Закону № 1951-VIII вбачається, що персональні дані військовозобов`язаного можуть бути отримані органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, до яких відносить і територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими державними органами.
При цьому, судом витребувано у відповідача докази можливості або неможливості отримання відомостей щодо персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
У контексті зазначеного, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача у справі покладено обов`язок в обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.
Втім, обставин, які підтверджують неможливість отримання відповідачем відомостей щодо персональних даних позивача у спосіб, встановлений у примітці до ст.210 КУпАП, відповідачем суду не надано навіть попри їх витребування останнім.
Таким чином, доказів в підтвердження правомірності спірної постанови, враховуючи примітку до ст.210 КУпАП, відповідачем суду не надано.
При цьому, посилання відповідача на те, що жодна з баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання позивача, номерів його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти суд не приймає до уваги, оскільки не містить належного обґрунтування та доказів на підтвердження зазначеного.
Крім того, ні протокол, ні постанова ні містять посилань, що саме ці дані у позивача змінилися та підлягали оновленню.
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими докази.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої ним постанови у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 03.04.2025, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України" (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливо го суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).
За викладених обставин, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.2, 6-9, 72-77, 132, 139, ч.4 ст.229, ст.ст.241-246, 250, 255, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Скасувати постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.04.2025 № 231/576-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , адреса: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя О.С. Сеник