Справа № 240/14530/24
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14530/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

14 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

4. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що узв`язку з тяжким станом здоров`я позивач поштовим зв`язком звертався 02.05.2024 та 14.05.2024 до військової частини з рапортами про скерування його на госпіталізацію та проходження ВЛК, відповіді на які не отримав. У подальшому представник позивача скерувала до в/ч НОМЕР_1 адвокатські запити щодо стану розгляду рапорту та надання копії особової справи військовослужбовця, на що отримала відповідь, у якій було запропоновано позивачу прибути до військової частини для огляду фахівцями медичної служби. Стан здоров`я позивача не дозволяє йому прибути до військової частини, він потребує госпіталізації та оперативного втручання, тому позивач звернувся до Територіального управління ДБР у м.Мелітополі з метою отримання направлення на госпіталізацію та ВЛК. Скерування на ВЛК було отримано, проте скерування на госпіталізацію може бути надано виключно військовою частиною. Вважає, що відповідач порушив вимоги законодавства і допустив бездіяльність, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, зобов`язавши відповідача розглянути та задовольнити рапорт про видачу скерування на госпіталізацію.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

5. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 №248 рядового ОСОБА_1 призначено водієм 4 аеромобільного відділення 3 аеромобільного взводу 5 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону, ВОС - 790037Д. Вважати таким, що з 03.09.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

6. Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2023 №328, рядового ОСОБА_1 вважати таким, що 22.11.2023 самовільно залишив військову частину, місцезнаходження невідоме. З 22.11.2023 зняти з усіх видів забезпечення військової частини та призупинити виплату грошового забезпечення, а з продовольчого забезпечення з обіду 22.11.2024.

7. Відповідно до витягу із наказу командира НОМЕР_3 аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 11.04.2023 №94-РС призупинено військову службу ОСОБА_1 з 13.02.2024 на підставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2023 №0001256.

8. Позивач зазначає, що направляв на адресу в/ч НОМЕР_1 рапорти від 02.05.2024 та 14.05.2024 про скерування на госпіталізацію та проходження ВЛК, однак відповіді на них отримано не було.

9. Вважаючи, що нерозгляд його рапортів є протиправною бездіяльністю відповідача, яка порушує його права, позивач звернувся до суду із даним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

10. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-4 цієї постанови.

11. Відповідач подав до суду відзив в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги і зазначає, що ОСОБА_2 не є військовослужбовцем ЗСУ та в/ч НОМЕР_1 : у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 22.11.2023 його військова служба з 13.02.2024 призупинена відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2024 №94-РС. Підставою став витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.02.2024 у кримінальному провадженні №0001256 щодо вчинення ОСОБА_1 дій, які містять ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 408 Кримінального кодексу України. Отже, військовослужбовцю призупинено військову службу та він вважається таким, що військову службу не проходить, а також втратив всі права, якими наділені військовослужбовці ЗСУ, в тому числі і безкоштовного лікування у військових закладах охорони здоров`я за кошт платників податків з Державного бюджету України. Також відповідач наголошує, що ОСОБА_1 не звертався до в/ч НОМЕР_1 з рапортами про "скерування на госпіталізацію". Рапорт з додатками, копія яких долучена до матеріалів справи, позивач направляв не до в/ч НОМЕР_1 , а до ІНФОРМАЦІЯ_1 -штурмових військ, хоча позивачу, як колишньому військовослужбовцю в/ч НОМЕР_1 , відома адреса військової частини.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

14. Згідно з частинами 1 та 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

15. Частиною 2 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

16. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

17. Аналогічні норми встановлені Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджені Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

18. Так пунктом 122, 144-1 Положення №1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

19. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

20. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.11.2023 року № 328 було встановлено факт того, що рядовий ОСОБА_3 22 листопада 2023 року самовільно залишив військову частину, місцезнаходження невідоме. З 22 листопада 2023 року рядового ОСОБА_4 знято з всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

21. На підставі витягу з ЄРДР від 13.02.2024, відповідно до ч.2 ст.24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, рядовому ОСОБА_5 з 13.02.2024 року призупинено військову службу, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 11 квітня 2024 року № 94-РС.

22. Таким чином, військова служба в Збройних Силах України ОСОБА_6 призупинена з 13.02.2024 року у зв`язку з самовільним залишенням військової частини з 22.11.2023 року.

23. Статтею 24 Закону № 2232-XII обумовлено, що військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Крім того, на позивача, як на військовослужбовця, що самовільно залишив військову частину не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців, в тому числі і щодо безкоштовного лікування у військових закладах охорони здоров`я.

24. Апелянт зазначає, що у зв`язку з тяжким станом здоров`я позивач поштовим зв`язком звертався 02.05.2024 та 14.05.2024 до військової частини з рапортами про скерування його на госпіталізацію та проходження ВЛК, відповіді на які не отримав.

25. Суд апеляційної інстанції зауважує, що надані позивачем докази щодо поштових відправлень 670 та 650 підтверджують, що рапорти, всупереч Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531, були направлені не безпосередньому начальнику у військовій частині НОМЕР_1 , а іншій особі - ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_4 ).

26. Крім того, статтею 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються в порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я за висновком лікаря військової частини, а для надання допомоги у разі виникнення невідкладного стану за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. За необхідності, з огляду на стан здоров`я військовослужбовця, хворі доставляються до лікувальних закладів у супроводі медичного працівника (фельдшера, санітарного інструктора тощо).

27. У разі направлення на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі номер електронного направлення (а в разі відсутності технічної можливості виписування направлень в електронній формі - направлення в паперовій формі), медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

28. Враховуючи викладене, оцінка стану здоров`я військовослужбовця здійснюється виключно лікарем військової частини у спосіб здійснення безпосереднього медичного огляду військовослужбовця за результатами якого виключно лікарем військової частини приймаються медичні висновки, зокрема, щодо направлення військовослужбовця на стаціонарне лікування та/або реабілітацію у сфері охорони здоров`я поза розташуванням військової частини.

29. З огляду на викладе, колегія суддів звертає увагу, що представник позивача скерувала до в/ч НОМЕР_1 адвокатські запити щодо стану розгляду рапорту та надання копії особової справи військовослужбовця, на що отримала відповідь, у якій було запропоновано позивачу прибути до військової частини для огляду фахівцями медичної служби.

30. У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

31. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

32. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 18 лютого 2021 року по справі №160/6885/19.

33. Таким чином, з огляду на відсутність доказів подання рапортів від 02.05.2024 та 14.05.2024 безпосередньо відповідачу та зважаючи на надання відповідачем відповідей на адвокатські запити щодо необхідності особистої явки до відповідача для здійснення медичного огляду та подальшого направлення на стаціонарне лікування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем допущена бездіяльність у спірних відносинах.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

34. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

35. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

38. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

39. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.