Справа № 300/2042/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/2042/24 пров. № А/857/5764/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Остап`юк С.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправним рішення за № 092010198 від 06.12.2023; зобов`язати призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 200/14248/21 направлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак відповідач оскаржуваним рішенням за № 092010198 від 06.12.2023 відмовив в призначенні пенсії, з підстав відсутності на день звільнення зі служби необхідної для призначення пенсії за вислугу років календарної вислуги - 25 років. Вважає вказане рішення протиправним, таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за № 092010198 від 06.12.2023 Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що за результатами розгляду справи за № 200/14248/21 суд дійшов висновку, що оскільки наказом Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 21.01.2022 № 21-ОС/дск визначено вислугу років позивача у розмірі 24 роки 7 місяців 26 днів, а при обрахунку вислуги років позивача не враховано навчання у Донецькому національному університеті з 01 вересня 1998 року по 30 червня 2003 року із розрахунку один рік за шість місяці, що становить 2 роки 6 місяців, то станом на момент виключення зі списків особового складу позивач мав вислугу років у розмірі 27 років 1 місяць 26 днів. Обставини, встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.20023 у справі за № 200/14248/21, що набрало законної сили, доказуванню в даній адміністративній справі не підлягають та додаткового судового захисту не потребують. Враховуючи вищевикладене, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі за № 200/14248/21, яке набрало законної сили, та ту обставину, що станом на момент виключення, 19.04.2021, зі списків особового складу позивач мав вислугу років у розмірі 27 років 1 місяць 26 днів, при умові необхідного 25 років, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що для отримання права на призначення пенсії за вислугу років обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі, до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено. Вказує, що позивач не має на момент звільнення необхідної календарної вислуги років, оскільки наявні 15 років 06 місяців 00 днів при необхідних 25 календарних років. Звертає увагу на те, що у цій справі слід врахувати правовий висновок Верховного Суду в постанові від 31.08.2023 по справі № 200/4951/22.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суду першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що звернення позивача до відповідача є форсою реалізації його права на пенсію, яке виникло за попередньої редакції пп. «а» п. 3 Постанови № 393 і було підтверджено рішення суду у справі № 200/14248/21.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях із заявою, в якій просив оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ.

На вказану заяву Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях листом від 06 липня 2021 року № 78/2/15/С-188/11/149 повідомило про відсутність підстав для направлення документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки на день звільнення календарна вислуга років 13 років 1 місяць є меншою, ніж встановлена законом, а тому позивач не набув право на пенсію.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі № 200/14248/21, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2023 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2024, визнано протиправною відмову Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, оформлену відповіддю від 06.07.2021 за №78/2/15/С-188/11/149, на заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 22.06.2021, щодо оформлення та направлення необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії періодів участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції, за період з 15 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року та участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах здійснення зазначених заходів за період з 01 травня 2018 року по 18 квітня 2021 року із розрахунку один місяць служби за три місяці, та навчання у Донецькому національному університеті з 01 вересня 1998 року по 30 червня 2003 року із розрахунку - один рік за шість місяців. Зобов`язано Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях оформити та направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», з дня подачі заяви про призначення пенсії.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.20023 у справі за № 200/14248/21 Головне управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях направило до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за фактичною адресою місця проживання позивача як внутрішньо переміщеної особи, необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за № 092010198 від 06.12.2023 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», оскільки на день звільнення зі служби 19.04.2021 у нього не було необхідної для призначення пенсії за вислугу років календарної вислуги 25 років.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Таким чином, можливість призначення пенсій за вислугу років не залежить від віку особи, щодо якої вирішується питання про призначення такої пенсії, а залежить від наявності у цієї особи необхідної вислуги років, яка (вислуга років), враховуючи дату звільнення позивача (19.04.2021) повинна становити 25 календарних років і більше.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 2262-ХІІ (в редакції станом на дату звільнення позивача зі служби), особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

військова служба;

служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особами, які мають право на пенсію за цим Законом, безпідставно притягнутими до кримінальної відповідальності, репресованими особами, яких у подальшому було реабілітовано;

час перебування у фашистських концтаборах, гетто та інших місцях примусового тримання осіб, у тому числі дітей, які були насильно вивезені з тимчасово окупованої території колишнього Союзу РСР у період Другої світової війни та які після звільнення з цих місць були призвані або прийняті на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, якщо за час перебування в зазначених місцях примусового тримання ними не було вчинено злочину проти миру і людства;

час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства;

час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу, в Службі судової охорони на посадах середнього і вищого складу;

військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, Національній поліції, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони;

час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки;

час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи персоналу відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

служба у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що Порядок обчислення вислуги років особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» за № 393 від 17.07.1992 (далі Постанова № 393, в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби) до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, під час призначення пенсії згідно з пунктом а статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби або до призначення на відповідну посаду із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно з підпунктом «а» пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі за № 200/14248/21, яке набрало законної сили 10.08.2023, встановлено наступне:

«Наказом Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 19.04.2021 № 162-ОС/дск позивача виключено зі списків особового складу, визначено календарну вислугу років у розмірі 13 років 1 місяць.

Наказом Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 21.01.2022 № 21-ОС/дск внесено зміни до наказу від 19.04.2021 № 162-ОС/дск, визначено позивачеві календарну вислугу років у розмірі 13 років 1 місяць, пільгову вислугу у розмірі 11 років 6 місяців 26 днів, загальну вислугу у розмірі 24 роки 7 місяців 26 днів.

Відповідно до довідки Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 29 березня 2021 року № 179 позивач у період з 15 липня 2014 року по 29 грудня 2014 року, з 06 січня 2015 року по 15 березня 2015 року, з 22 березня 2015 року по 05 липня 2015 року, з 12 липня 2015 року по 18 листопада 2015 року, з 13 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року, з 01 січня 2016 року по 19 січня 2016 року, з 23 січня 2016 року по 24 квітня 2016 року, з 04 травня 2016 року по 05 вересня 2016 року, з 29 вересня 2016 року по 27 грудня 2016 року, з 04 січня 2017 року по 03 квітня 2017 року, з 08 квітня 2017 року по 11 червня 2017 року, з 24 червня 2017 року по 06 листопада 2017 року, з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року, з 01 січня 2018 року по 15 квітня 2018 року, з 27 квітня 2018 року по 30 квітня 2018 року брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції.

Відповідно до довідки Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 30 квітня 2021 року № 237 позивач у період з 01 травня 2018 року по 30 травня 2018 року, 03 червня 2018 року, з 20 червня 2018 року по 21 серпня 2018 року, з 24 серпня 2018 року по 04 жовтня 2018 року, з 25 жовтня 2018 року по 05 листопада 2018 року, з 22 листопада 2018 року по 23 лютого 2018 року, з 03 березня 2019 року по 07 квітня 2019 року, з 14 квітня 2019 року по 04 червня 2019 року, з 23 червня 2019 року по 06 листопада 2019 року, з 01 грудня 2019 року по31 грудня 2019 року, з 01 січня 2020 року по 07 січня 2020 року, з 12 січня 2020 року по 08 березня 2020 року, з 19 березня 2020 року по 09 червня 2020 року, з 27 червня 2020 року по 11 жовтня 2020 року, з 02 листопада 2020 року по 03 січня 2021 року, з 30 січня 2021 року по 18 квітня 2021 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до довідки Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 27 травня 2021 року № 291 вислуга позивача на день виключення зі списків особового складу складає - календарна 13 років 01 місяць. Згідно з записами у матеріалах особової справи з 01 вересня 1998 року по 30 червня 2003 року навчався у Донецькому національному університеті».

За результатами розгляду справи за № 200/14248/21 суд дійшов висновку, що оскільки наказом Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 21.01.2022 № 21-ОС/дск визначено вислугу років позивача у розмірі 24 роки 7 місяців 26 днів, а при обрахунку вислуги років позивача не враховано навчання у Донецькому національному університеті з 01 вересня 1998 року по 30 червня 2003 року із розрахунку із розрахунку один рік за шість місяці, що становить 2 роки 6 місяців, то станом на момент виключення зі списків особового складу позивач мав вислугу років у розмірі 27 років 1 місяць 26 днів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України та з статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що обставини, встановлені рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у справі за № 200/14248/21, що набрало законної сили, доказуванню в цій адміністративній справі не підлягають.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а: визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання є, зокрема, Закон № 2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку період часу. Така можливість передбачена постановою № 393. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Правовий висновок Верховного Суду в постанові від 31.08.2023 по справі № 200/4951/22, на який покликається скаржник в апеляційній скарзі є нерелевентним до спірних правовідносин, оскільки вказаний висновок стосується застосування редакції Порядку № 393 після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119, натомість спірні правовідносини виникли під час дії Порядку № 393 до внесення змін Постановою № 119.

Враховуючи вищевикладене, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.05.20023 у справі за № 200/14248/21, яке набрало законної сили, та ту обставину, що станом на момент виключення, 19.04.2021, зі списків особового складу позивач мав вислугу років у розмірі 27 років 1 місяць 26 днів, при умові необхідного 25 років, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За таких обставин, є протиправним та підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії за № 092010198 від 06.12.2023.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Вирішуючи вимоги зобов`язального характеру, суд першої інстанції обгрунтовано вважав за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 січня 2025 року у справі № 300/2042/24 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін