Справа № 140/405/25
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

головуючий суддя у першій інстанції: Стецик Н.В.

14 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/405/25 пров. № А/857/16988/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Бруновської Н.В.

суддів: Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 140/405/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

15.01.2025р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просила суд:

-визнати протиправними дії щодо відмови в перерахунку та виплати пенсії з урахуванням кратності стажу роботи, у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи: 01.01.2004р. - 11.10.2017р. та 12.10.2017р. - 17.04.2020р., починаючи з моменту звернення з 17.12.2024р.;

-зобов`язати перерахувати та виплачувати пенсію з урахуванням кратності стажу роботи, у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи: 01.01.2004р. - 11.10.2017р. та 12.10.2017р. -17.04.2020р., починаючи з моменту звернення з 17.12.2024р.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02.04.2025р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 16.12.2020р. отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Із записів трудової книжки, видно, що ОСОБА_1 у період з 04.08.1998р. - 06.09.1998р. працювала на посаді палатної медсестри стаціонарного відділення, а з 07.09.1998р. - 17.04.2020р. на посаді сестри медична (процедурного кабінету) диспансерного відділення в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер».

Відповідно до форми РС-право страховий стаж ОСОБА_1 в періоди трудової діяльності обрахований наступним чином:

- 04.08.1998р. - 31.12.2003р. 10 років 9 місяців 26 дні з позначкою «прац.охорони здор. (посади із пост.909)», «Мед.заклад із ст.60», кратність 2;

- 01.01.2004р. - 11.10.2017р. 13 років 10 місяців 0 дні з позначкою «прац.охорони здор. (посади із пост.909)», «Мед.заклад із ст.60», кратність 1;

- 12.10.2017р. - 17.04.2020р. 2 роки 7 місяців 0 дні, кратність 1;

20.11.2024р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням кратності стажу у подвійному розмірі в якій просила здійснити перерахунок та виплату пенсії, що призначена 16.12.2020р. Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, з урахуванням кратності стажу роботи у подвійному розмірі (періоди роботи: 04.08.1998р. - 31.12.2003р. та 01.01.2004р. - 11.10.2017р.) відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.16).

02.01.2025р. листом №144-32673/Ж-02/8-0500/25 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомив позивача про те, що пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 29 років 6 місяців 9 днів. Період роботи з 04.08.1998р. - 31.12.2003р. зараховано до страхового стажу в подвійному розмірі. Для зарахування в подвійному розмірі страхового стажу після 01.01.2004р. відсутні законні підстави.

ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» видно, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Водночас, п.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

При цьому, за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Тобто, ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Крім того, нормами ст.16 Прикінцевих положень Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.

ст.22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.93 №909 (далі - Перелік №909), до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час, зокрема, на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно - епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

У примітці 2 Переліку №909 зазначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно Переліком закладів охорони здоров`я, який затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.10.2002р. №385, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.11.2002р. №892/7180, до закладів охорони здоров`я відносяться: лікувально-профілактичні заклади (лікарняні заклади, багатопрофільні, однопрофільні, спеціалізовані, особливого типу, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади переливання крові, швидкої та екстреної медичної допомоги, санаторно-курортні заклади); санітарно-профілактичні заклади; фармацевтичні (аптечні) заклади; інші заклади; заклади медико-соціального захисту; установи/заклади системи соціального захисту населення.

За змістом ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В п.п.1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із змісту записів трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи чітко видно, що ОСОБА_1 у період: 04.08.1998р. - 06.09.1998р. працювала на посаді палатної медсестри стаціонарного відділення, а 07.09.1998р. -17.04.2020р. на посаді сестри медична (процедурного кабінету) диспансерного відділення в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний клінічний протитуберкульозний диспансер» (а.с.24-30).

Отже, за правилами ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вказаний період роботи позивача у протитуберкульозному диспансері підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Колегія суддів наголошує, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV не встановлює обмежень щодо застосування ст.60 Закону №1788-XII при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (із змінами, внесеними згідно Законом №2205-VIII від 14.11.2017р.) є чинною на теперішній час та саме норма цього Закону є спеціальною під час вирішення питання про зарахування стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, у зв`язку з чим передбачене ст.60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004р. Редакція ст.60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а ст.24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону №1788-XII тa не зупиняє її дію.

Вказані висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 04.12.2019р. у справі №689/872/17.

Також зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022р. у справі №214/3705/17, від 27.04.2023р. у справі №160/14078/22, від 20.04.2022р. у справі №214/3705/17, від 11.02.2025р. у справі №420/8637/24, у яких суди дійшли висновків про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону №1788-XII періодів роботи позивача в інфекційних закладах після 01.01.2004р., тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

У постанові від 03.11.2021р. у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058-IV та Законом №1788-XII вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини.

Крім того, Закон №1788 прийнятий раніше за Закон №1058-IV. При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону №1788-XII, він мав би виключити із Закону №1788-XII усі інші положення, чого зроблено не було.

Колегія суддів наголошує та звертає увагу апелянта, що робота позивача у протитуберкульозному диспансері пенсійний орган не оспорює.

При призначенні пенсії період трудової діяльності ОСОБА_1 з 04.08.1998р. - 31.12.2003р. зараховано у подвійному розмірі (10 років 9 місяців 26 дні).

Разом з тим, як свідчать розрахунки страхового стажу, спірний період роботи позивача: 01.01.2004р. - 11.10.2017р. та 12.10.2017р. - 17.04.2020р. зарахований в одинарному розмірі без урахування кратності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 140/405/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді Р. Б. Хобор
Р. М. Шавель