Справа № 160/10028/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,-
07 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 через систему "Електронний суд" звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (форми «Ф»):
В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належало нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. за реєстровим №Д-370 та квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. за реєстровим №2192.
Додатково позивача повідомлено про здійснене некоректне нарахування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010200/18010300) за 2017-2023 роки на загальну суму 39 052,37 грн., у зв`язку з чим, станом на 11 березня 2025 року згідно сформованих нових ППР у ОСОБА_1 наявний податковий борг на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у загальному розмірі 17 549,57 грн.
ОСОБА_1 вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийнятті всупереч положенням пункту 102.1 статті 102, підпункту 266.1.2 пункту 1 статті 266 Податкового кодексу України, крім того, станом на час прийняття податкових повідомлень-рішень за 2017-2018 роки, йому не належали, так як були відчужені: квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. за реєстровим №Д-370 та квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу від 13 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою Т.В. за реєстровим №2192, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року, з урахуванням усунення недоліків, заяву представника позивача про поновлення процесуального строку - задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
29 квітня 2025 року на адресу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.
30 квітня 2025 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.
Згідно пункту 266.1.1 статті 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-І, із змінами та доповненнями, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Згідно пп. 266.7.1. пп. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 квадратний метр бази оподаткування (підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України контролюючим органом, в автоматичному режимі, ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення - рішення форми «Ф» за 2017 - 2018 роки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищезазначені об`єкти нерухомого майна, а саме:
Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам оподаткування, які належать ОСОБА_1 за 2017 - 2018 роки проводився в автоматизованому режимі за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України.
Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (п. 266.10 ст. 266 ПКУ).
На підставі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 28,6 кв. м., припинено 24.12.2013 та на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 31,5 кв. м., припинено 18.12.2013.
По нежитловому приміщенню, загальною площею 133,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_5 задвоєні нарахування за 2017-2018 роки.
На підставі вищенаведеного, платнику здійснено некоректне нарахування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010200/18010300) за 2017 - 2018 роки.
Таким чином, на думку представника відповідача, Головне управління ДПС під час винесення податкових повідомлень-рішень діяло у спосіб та в порядку, визначеному чинним законодавством України.
За даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровські області, як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та є власником об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, а саме:
нежитлового приміщення, загальною площею 81,4 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_6 , право власності 30.03.2017;
нежитлового приміщення, загальною площею 133,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_5 , право власності 10.01.2017;
житлового будинку, загальною площею 270,7 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_7 , право власності 23.08.2016;
квартири, загальною площею 28,6 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_3 , право власності 30.11.2004;
квартири, загальною площею 31,5 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_4 , право власності 15.01.2009;
нежитлового приміщення (магазину промислових товарів), загальною площею 72,7 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_8 , право власності 14.10.2004;
нежитлової будівлі, загальною площею 56,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_9 , право власності 27.06.2008.
Контролюючим органом в автоматичному режимі, ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення-рішення форми «Ф» (надалі - ППР) за 2017-2018 роки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на вищезазначені об`єкти нерухомого майна.
Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам оподаткування, які належать ОСОБА_1 за 2017-2018 роки проводився в автоматизованому режимі за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України, та відповідно до наявної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, який має запис про припинення 24 грудня 2013 року права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , та припинення 18 грудня 2013 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 . По нежитловому приміщенню, загальною площею 133,3 кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 здійснені задвоєні нарахування за 2017-2018 роки.
А отже, відповідачем не спростовано, а навпаки підтверджено неправомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень щодо нерухомого майна, зокрема квартир, що свідчить про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виходячи зі змісту позову та доказів, наявних в матеріалах справи, за них сплачуватися не повинен.
З урахуванням викладеного, представник позивача просить задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 .
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_10 .
Судом встановлено, що за даними інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби України Мєрков А.М. перебуває на обліку в ГУ ДПС (Дніпровській ДПІ, м.Дніпро), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
ОСОБА_1 у різний час був власником житлових/нежитлових об`єктів нерухомого майна, а саме:
нежитлового приміщення, загальною площею 81,4 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_6 , право власності 30.03.2017;
- нежитлового приміщення, загальною площею 133,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_5 , право власності 10.01.2017;
- житлового будинку, загальною площею 270,7 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_7 , право власності 23.08.2016;
- квартири, загальною площею 28,6 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_3 , право власності 30.11.2004;
- квартири, загальною площею 31,5 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_4 , право власності 15.01.2009;
- нежитлового приміщення (магазину промислових товарів), загальною площею 72,7 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_8 , право власності 14.10.2004;
- нежитлової будівлі, загальною площею 56,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_9 , право власності 27.06.2008.
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, в автоматичному режимі, ОСОБА_1 сформовано податкові повідомлення - рішення форми «Ф» за 2017 - 2018 роки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищезазначені об`єкти нерухомого майна, а саме:
Зазначені ППР з розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки направлені ГУ ДПС рекомендованими листами з повідомленням про вручення на податкову адресу ОСОБА_1 , згідно даних Державного реєстру фізичних осіб, а саме: АДРЕСА_7 .
Лист повернувся відправнику з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».
24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою щодо звірки даних з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.
"У ході розгляді заяви та згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 28,6 кв. м., припинено 24.12.2013 та на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 31,5 кв. м., припинено 18.12.2013.
По нежитловому приміщенню, загальною площею 133,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_5 задвоєні нарахування за 2017-2018 роки.
Платнику здійснено некоректне нарахування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код бюджетної класифікації 18010200/18010300) за 2017-2023 роки на загальну суму 39 052,37 грн.
ОСОБА_1 вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийнятті всупереч положенням пункту 102.1 статті 102, підпункту 266.1.2 пункту 1 статті 266 Податкового кодексу України, крім того, станом на час прийняття податкових повідомлень-рішень за 2017-2018 роки, йому не належали, так як були відчужені: квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_7 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_11 , у зв`язку з чим представник позивача звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010.
Згідно зі статтею 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно та в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).
Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 Податкового кодексу.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Згідно підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Судом встановлено, що за даними інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби України, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС (Дніпровській ДПІ, м.Дніпро), як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
ОСОБА_1 у різний час був власником житлових/нежитлових об`єктів нерухомого майна, а саме:
нежитлового приміщення, загальною площею 81,4 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_6 , право власності 30.03.2017;
- нежитлового приміщення, загальною площею 133,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_5 , право власності 10.01.2017;
- житлового будинку, загальною площею 270,7 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_7 , право власності 23.08.2016;
- квартири, загальною площею 28,6 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_3 , право власності 30.11.2004;
- квартири, загальною площею 31,5 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_4 , право власності 15.01.2009;
- нежитлового приміщення (магазину промислових товарів), загальною площею 72,7 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_8 , право власності 14.10.2004;
- нежитлової будівлі, загальною площею 56,3 кв. м. (1/1 частини) за адресою: АДРЕСА_9 , право власності 27.06.2008.
А отже, за даними інформаційно-комунікаційної системи Державної податкової служби України, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС (Дніпровській ДПІ, м.Дніпро) та є платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по об`єктам оподаткування, які належать ОСОБА_1 за 2017 - 2018 роки проводився в автоматизованому режимі за даними інформаційно-комунікаційної системи ДПС України.
Податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України (пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України).
На підставі підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) періоду, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Під час розгляду справи суд враховує, що 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою щодо звірки даних з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.
Відповідно до звірки ОСОБА_1 не звільняється від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до винесених податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (форми «Ф»):
Щодо решти податкових повідомлень-рішень, суд виходить з наступного.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:
а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;
б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).
Згідно підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 в спірний період на праві приватної власності не належало нерухоме майно, а саме:
- квартира АДРЕСА_1 , оскільки її відчужено відповідно до договору купівлі-продажу від 18 грудня 2013 року №2047, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В.;
- квартира АДРЕСА_2 , оскільки була відчужена 24 грудня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу №2117, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 28,6 кв. м., припинено 24.12.2013 та на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 31,5 кв. м., припинено 18.12.2013, що не заперечується відповідачем.
А отже, станом на час прийняття податкових повідомлень-рішень за 2017-2018 роки був відсутній об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відтак у розумінні підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України прийнятті Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення форми «Ф» є протиправними.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (форми «Ф»):
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ "Універсал Банк" №4А4Т-9Х8Т-ВК13-6ТАЕ від 03 січня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник