Справа № 990SСGС/10/25
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н. В., Воробйової І. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Мартєва С. Ю.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2025 року у справі № 990SCGC/10/25 (провадження № 11-105сап25) за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 28 січня 2025 року № 128/0/15-25 «Про скасування частково рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення»
Короткий виклад історії справи
3 березня 2025 року до Великої Палати Верховного Суду надійшла скарга ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 28 січня 2025 року № 128/0/15-25 «Про скасування частково рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення»(далі - рішення від 28 січня 2025 року № 128/0/15-25, оскаржуване рішення), яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади за підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ)(умисне порушення правил щодо самовідводу), пунктом 3 частини першої статті 106 цього Закону (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду, прояв неповаги до інших суддів, адвокатів, експертів, свідків чи інших учасників судового процесу), пунктом 15 частини першої статті 106 цього Закону (визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, у випадках, установлених законом).
ОСОБА_1 не погодилася з рішенням ВРП і просила його скасувати, оскільки вважає оскаржуване рішення необ`єктивним, незаконним та несправедливим. Вказує, по-перше, що не була належним чином повідомлена про засідання ВРП у спосіб, визначений статтею 30 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ); по-друге, оскаржуване рішення не містить мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків щодо вчинення скаржницею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісними зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді. Підставами оскарження рішення 28 січня 2025 року № 128/0/15-25 визначила пункти 3 та 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VІІІ.
Скаржниця доводила, що не була належним чином повідомлена про засідання ВРП 28 січня 2025 року, оскільки повідомлення про це не надходило ні на адресу проживання ОСОБА_1 , ні за місцем несення нею військової служби (в матеріалах справи достатньо інформації про місцезнаходження військової частини, де скаржниця проходить військову службу).
За твердженням скаржниці, про дату і час проведення ВРП засідання 28 січня 2025 року ОСОБА_1 дізналася від товаришів, які повідомили про це телефонним зв`язком, і відразу 24 січня 2025 року направила до ВРП клопотання про відкладення розгляду скарги за станом здоров`я у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Крім того, за місцем проходження військової служби не було доступу до мережі «Інтернет». Відсутність такого зв`язку покликана специфікою військової служби в умовах воєнного стану, а відомості про місце дислокації військової частини Збройних Сил України становлять службову інформацію згідно з Переліком відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженим наказом Генерального штабу Збройних Сил України 30 січня 2023 року № 12, і такий спосіб сповіщення про дату і час розгляду справи, як розміщення оголошення на вебсайті ВРП, для ОСОБА_1 як військовослужбовця та загалом для такої категорії осіб є неприйнятним і недоступним, а тому не може вважатися належним способом повідомлення про засідання ВРП.
Скаржниця наголошувала, що в жодному разі не мала можливості взяти участі в розгляді скарги в режимі відеоконференції, про що вона неодноразово зазначала. Також про це повідомляло командування військової частини, в складі якої вона [ ОСОБА_1 ] перебуває на військовій службі, в клопотаннях та листа / відповідях ВРП.
Крім того, скаржниця зауважує, що з 24 січня по 05 лютого 2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні, що підтверджується належними доказами, та звертає увагу на поважності причини неявки в засідання ВРП 28 січня 2025 року, адже за загальним правилом та сталою судовою практикою у всіх видах судочинства перебування сторони у справі на стаціонарному лікуванні завжди визнається поважною причиною пропуску певного процесуального строку, вчинення будь-яких процесуальних дій, неявки в засідання тощо. Однак у цьому випадку ВРП проігнорувала факт перебування на стаціонарному лікуванні, визнала причину відсутності в засіданні 28 січня 2025 року неповажною та розглянула скаргу щодо судді ОСОБА_1
Доводить, що перебування у складі Збройних Сил України об`єктивно унеможливлює ефективну реалізацію права на надання пояснень дисциплінарному органу під час розгляду дисциплінарної справи безпосередньо у межах та у спосіб, які б не погіршували правового становища судді як учасника дисциплінарної справи. Ураховуючи наведене, вважає, що ВРП безпідставно відмовила в задоволенні клопотання про зупинення розгляду скарги (в межах дисциплінарної справи) на рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 5 червня 2024 року № 1715/Здп/15-24 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності із застосуванням дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
На переконання скаржниці, висновки ВРП про те, що суддя ОСОБА_1 вчинила істотний дисциплінарний проступок, є помилковими. На думку скаржниці, чітких та переконливих доказів, що її поведінка як судді порушує стандарти безсторонності суду, етичні норми поведінки судді та викликає обґрунтовані сумніви у здатності судді належним чином виконувати свої функції, порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя, в матеріалах дисциплінарного провадження немає. ВРП безпідставно визнала обставини встановленими за відсутності належних та допустимих доказів, які б давали підстави для беззаперечного встановлення факту проживання однією сім`єю та наявності особистих стосунків між скаржницею та ОСОБА_2 .
Скаржниця заперечує інформацію про обставини перебування її у стосунках без реєстрації шлюбу з обвинуваченим ОСОБА_2 , а свідчення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стосовно цього є неправдивими та надуманими. Крім того, суддя ОСОБА_1 зазначила, що зі свідком ОСОБА_4 вона не знайома, ніколи з ним не зустрічалася.Скаржниця переконана, що свідчення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є проявом помсти за рішення, ухвалені нею до цього у справах за участю вказаних осіб.
ОСОБА_1 також зазначає, що Третя Дисциплінарна палата ВРП при прийнятті рішення як доказ обставин грубого істотного порушення поведінки, правил та норм, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки взяла до уваги пояснення адвоката Новака Д. М. щодо тривалого провадження у справі та ненадання йому як представнику потерпілого для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, не взявши до уваги пояснення судді, з яких слідує, що перебуваючи у нарадчій кімнаті в іншій справі, вона [суддя] не могла розглянути його клопотання про надання на ознайомлення матеріалів кримінального провадження саме в той день та час перебування його в приміщенні Піщанського районного суду Вінницького області. Однак представник потерпілого не був позбавлений права звернутися наступного дня чи у будь який інший час та отримати матеріали кримінального провадження для ознайомлення, однак цього не зробив.
На переконання ОСОБА_1 , скарга на неї від представника потерпілого є тиском на суддю з боку особи, яка є скаржником, тим паче вважає, що її [ ОСОБА_1 ] поясненням з цього приводу не дано належної правової оцінки, не враховано процесуальних норм та правил ведення судового процесу.
Крім того, на думку скаржниці, заслуговує на увагу і той факт, що всі процесуальні рішення та рішення по суті у справах, які були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій у справі № 134/1248/23 (в межах якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 1727 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів), а це справи № 142/1147/18, № 142/123/19, № 142/400/19, № 142/365/19, № 142/366/19, № 142/364/19, № 142/505/19, № 142/134/20, № 142/138/20, і були предметом дослідження Третьої Дисциплінарної палати ВРП, набули законної сили, не змінені, не скасовані і взагалі не оскаржувалися.
Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 червня 2024 року № 1715/Здп/15-24 суддю Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

За змістом указаного рішення, оцінивши в сукупності встановлені під час розгляду об`єднаної дисциплінарної справи обставини, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «д» пункту 1, пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.

На переконання Третьої Дисциплінарної палати ВРП, суддя ОСОБА_1 , діючи умисно, з наслідками, які полягали в підриві авторитету правосуддя та суспільної довіри до суду, вчинила істотний дисциплінарний проступок у розумінні частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ.

Третя Дисциплінарна палата ВРП визнала пропорційним вчиненому істотному дисциплінарному проступку застосування до судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

28 січня 2025 року ВРП, розглянувши скаргу судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 червня 2024 року № 1715/Здп/15-24 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, погодилась із висновком своєї Третьої Дисциплінарної палати щодо наявності у діях судді ОСОБА_1 ознак складу дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «д» пункту 1, пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ.

ВРП повністю погодилася з обставинами дисциплінарного провадження, встановленими її Третьою Дисциплінарною палатою, а також із юридичною кваліфікацією цих діянь.

Разом з тим ВРП дійшла висновку, що рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 5 червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 у частині можливості застосування до судді ОСОБА_1 лише двох видів стягнення, визначених пунктами 5 та 6 частини першої статті 109 Закону № 1402-VІІІ, а саме подання про переведення судді до суду нижчого рівня або подання про звільнення судді з посади, підлягає скасуванню.

ВРП констатувала, що Третя Дисциплінарна палата ВРП правильно кваліфікувала дії судді ОСОБА_1 як істотний дисциплінарний проступок з огляду на положення пунктів 1, 4, 7 частини дев`ятої статті 109 Закону № 1402-VІІІ. Суддя ОСОБА_1 своєю поведінкою з ознаками умисних дій порушує стандарти безсторонності суду, етичні норми поведінки судді та викликає обґрунтовані сумніви у її здатності належним чином виконувати свої функції, порочить звання судді та підриває авторитет правосуддя.

ВРП також погодилася з висновком Третьої Дисциплінарної палати ВРП, що порушення закону, допущені суддею ОСОБА_1 , зокрема вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, є очевидними та грубими, негативно вплинули на ступінь довіри суспільства до судової влади та авторитет правосуддя в цілому. Дії судді ОСОБА_1 , які розглядалися в дисциплінарному провадженні, набули розголосу в медіа, що, своєю чергою, викликало негативну оцінку у громадськості та зумовило негативний вплив на авторитет судової системи загалом.

ВРП виснувала, що дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади відповідає вимогам частини другої статті 109 Закону № 1402-VІІІ, частини п`ятої статті 50 Закону № 1798-VІІІ, застосоване до судді з урахуванням принципу пропорційності та відповідає вчиненим суддею дисциплінарним проступкам з урахуванням спричинених діями судді негативних наслідків для авторитету судової влади, ступеня вини судді, її характеристику, стаж роботи, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Зміст постанови Великої Палати Верховного Суду

5 червня 2025 року постановою Великої Палати Верховного Суду скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення ВРП від 28 січня 2025 року № 128/0/15-25 скасовано.

Велика Палата Верховного Суду, скасовуючи оскаржуване рішення ВРП, зважила на здійснену ВРП помилкову кваліфікацію діянь судді ОСОБА_1 за сукупністю дисциплінарних проступків, передбачених підпунктом «д» пункту 1 та пунктом 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та наголосила, що з урахуванням специфічних обставин цього дисциплінарного провадження кваліфікація дій судді одночасно за підпунктом «д» пункту 1 і за пунктом 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII є надмірною та зайвою, оскільки вона призведе до подвійного притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що прямо заборонено статтею 61 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду також виснувала про помилковість здійсненої ВРП додаткової кваліфікації дій судді ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, оскільки передбачена в пункті 15 частини першої цієї статті дисциплінарна відповідальність з підстав визнання судді винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, у випадках, установлених законом, є спеціальним складом по відношенню до дисциплінарної відповідальності з підстав, визначених пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а тому немає необхідності додатково кваліфікувати дії судді за пунктом 3 частини першої цього Закону (подібний підхід застосовано в рішенні ВРП від 02 квітня 2019 року у справі № 1029/0/15-19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 11-450сап19).

За висновком Великої Палати Верховного Суду, оскаржуване рішення ВРП про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарні проступки, передбачені підпунктом «д» пункту 1, пунктами 3, 15 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, не може вважатися вмотивованим, а тому підлягає скасуванню згідно з пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.

Підстави і мотиви для висловлення окремої думки

Відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

З висновком Великої Палати Верховного Суду щодо підстави скасування оскаржуваного рішення не погоджуємося з таких міркувань.

У своїй скарзі ОСОБА_1 ставить питання про незаконність оскаржуваного рішення ВРП з підстав, визначених у пунктах 3, 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII, у зв`язку з чим зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про засідання ВРП, призначене на 28 січня 2025 року, та вважає, що оскаржуване рішення не містить мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків щодо вчинення скаржницею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісними зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

Оцінивши обставини повідомлення скаржниці про засідання ВРП у сукупності, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що повідомлення ОСОБА_1 про розгляд її скарги, призначений ВРП на 14 січня та 28 січня 2025 року, відповідають вимогами частин п`ятої, шостої статті 30 Закону № 1798-VIII, адже здійснені належним чином з урахуванням змін місцезнаходження / місця проходження служби скаржниці та обмеження доступу до такої інформації, а також невчинення ОСОБА_1 жодних дій задля участі у розгляді скарги особисто, в режимі відеоконференції або через представника, подання додаткових письмових пояснень, повідомлення актуальних контактних даних з урахуванням обставин проходження військової служби тощо.

На наше переконання, в матеріалах відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_1 про засідання ВРП, на якому було ухвалено рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Резолюцією (77)31 про захист особи відносно актів адміністративних органів, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 28 вересня 1977 року, було визначено п`ять основних принципів, серед них й право бути вислуханим. Це право є одним із фундаментальних принципів справедливої процедури й означає забезпечення особі можливості надавати адміністративному органу факти й аргументи у справі. Право бути вислуханим має бути забезпечене насамперед у справах, де передбачається прийняття «несприятливих» адміністративних актів, тобто таких, які негативно впливають на права, свободи та законні інтереси відповідної особи.

У рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України» Європейський суд з прав людини (далі -ЄСПЛ) нагадав, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною.

У цьому ж рішенні ЄСПЛ указав на те, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (див. рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії» (Gankin and Others v. Russia), заява № 2430/06 та інші, пункт 36, від 31 травня 2016 року). У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (див. рішення у справі «Заводнік проти Словенії» (Zavodnik v. Slovenia), заява № 53723/13, пункт 70, від 21 травня 2015 року, із подальшими посиланнями) (параграф 8 рішення).

Процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також щоб учасники судового провадження мали право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Законом № 1798-VIII унормовано порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та порядок і строки повідомлення особи, питання щодо якої має розглядатися ВРП, про призначення засідання ВРП з цього питання.

Так, згідно із частиною дев`ятою статті 51 Закону № 1798-VІІ розгляд скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді здійснюється в порядку, визначеному статтею 49 цього Закону, частиною першою якої визначено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.

За змістом частин п`ятої та шостої статті 30 Закону № 1798-VIII особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом. Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному вебсайті ВРП.

Отже, у силу вимог статті 51 та статті 30 Закону № 1798-VIII на ВРП покладено обов`язок повідомити суддю, питання щодо якого має розглядатися ВРП, про призначення засідання ВРП із цього питання шляхом направлення повідомлення на адресу місця проживання чи перебування судді або на адресу суду, де цей суддя обіймає посаду, не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання.

Зазначена норма має виняток з указаного правила, а саме у разі неможливості направлення повідомлення на визначені адреси - таке повідомлення має бути розміщено на офіційному вебсайті ВРП.

Наведене свідчить, що суддя має бути повідомленим (бути обізнаним) про призначення засідання ВРП з розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, повідомлення ОСОБА_1 про призначення до розгляду її скарги на засіданнях ВРП 14 січня та 28 січня 2025 року є таким, що відповідає вимогами частин п`ятої, шостої статті 30 Закону № 1798-VIII з урахуванням обставин цієї справи.

Проте це не узгоджується з правовою позицією, сформульованою в пунктах 126-130 постанови від 12 грудня 2024 року (провадження 11-222сап24) Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою суддя вважається належним чином повідомленим, якщо про засідання Дисциплінарної палати він довідався не пізніше ніж за сім днів до дня його проведення.

За аналогією необхідно застосовувати такий підхід також до обчислення строків повідомлення про засідання ВРП, тобто суддя має бути обізнаним про розгляд його скарги на засіданні ВРП не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання.

Такі строки установлено для забезпечення можливості судді належним чином підготуватися для участі у дисціплінарному провадженні.

У контексті вказаного слід зазначити, що у рішенні від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. Russia» ЄСПЛ указав на те, що право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

У рішенні від 8 листопада 2005 року у справі «Стрижак проти України» ЄСПЛ установив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), з огляду на те, що заходи повідомлення у цій справі не були достатньою мірою забезпечені (уряд не надав жодних доказів того, що повідомлення про дату та час слухання було відправлене та не продемонстрував, що воно було отримане заявником певного дня, що надало б йому чи його адвокату можливість підготуватися до слухання) і, таким чином, заявник був позбавлений можливості надати свої аргументи під час публічного слухання у суді.

При цьому важливим є те, що за приписами пункту 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII неповідомлення належним чином судді про засідання ВРП, - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону, зокрема про залишення без змін рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, є підставою скасування рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати.

Отже, порушення ВРП процедури розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, яке полягає у невиконанні обов`язку щодо повідомлення судді про призначення засідання ВРП з цього питання у спосіб та строк, установлені статтею 30 Закону № 1798-VIII, законодавцем визначено обов`язковою та безумовною підставою скасування рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, якщо скаржник обґрунтовує свою скаргу такою підставою.

Таке процесуальне порушення становитиме водночас порушення принципу забезпечення доступу до суду, визначеного пунктом 1 статті 6 розділу І Конвенції, у контексті права на публічний розгляд, оскільки у такому випадку суддю, питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності якого вирішується ВРП, буде обмежено у часі на підготовку до розгляду ВРП цього питання та(або) позбавлено можливості надати свої аргументи.

У своїй скарзі ОСОБА_1 стверджує, що вона не була належним чином повідомлена про призначене на 28 січня 2025 року засідання ВРП.

У свою чергу на підтвердження дотримання вимог частин п`ятої та шостої статті 30 Закону № 1798-VIII та належного повідомлення ОСОБА_1 про призначення на 28 січня 2025 року засідання ВРП з розгляду її скарги ВРП надано до матеріалів справи лист від 17 січня 2025 року № 978/0/9/25, який направлено судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 на адреси електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Лист аналогічного змісту з реквізитами, проставленими прописом, від 17 січня 2025 року № 961/0/9/25 адресований також в/ч НОМЕР_1 (для вручення ОСОБА_1 ) за адресою АДРЕСА_1 .

Оцінивши надані ВРП докази, встановлено, що ВРП було складено листи з повідомленням про призначення на 28 січня 2025 року о 10 годині засідання ВРП з розгляду скарги ОСОБА_1 , які були зареєстровані у ВРП 17 січня 2025 року за № 978/0/9/25 та № 961/0/9/25 та містять адреси електронної пошти Піщанського районного суду Вінницької області і ОСОБА_1 , а також адресу в/ч НОМЕР_1 .

Разом з тим ВРП не надано до матеріалів справи доказів направлення цих листів та їх отримання ОСОБА_1 у визначений вимогами статті 30 Закону № 1798-VIII строк, тобто не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання ВРП.

Доводи ВРП щодо належного повідомлення скаржниці про засідання ВРП шляхом розміщення на офіційному вебсайті ВРП повідомлення про засідання ВРП вважаємо безпідставними, оскільки ВРП не довела наявності передумови для визнання належним повідомленням скаржниці про засідання ВРП шляхом розміщення цього повідомлення на офіційному вебсайті ВРП - неможливості направлення повідомлення на адресу місця проживання чи перебування ОСОБА_1 або на адресу Піщанського районного суду Вінницької області.

Дослідженням матеріалів справи також установлено, що 27 січня 2025 року у ВРП зареєстровано заяву ОСОБА_1 від 24 січня 2025 року, надіслану засобами поштового зв`язку, з проханням відкласти засідання ВРП та не проводити його за відсутності ОСОБА_1 . У цій заяві скаржниця повідомила, що перебуває на стаціонарному лікуванні з 24 січня 2025 року, що підтверджується направленням на лікування від 21 січня 2025 року № 68 та медичним висновком про тимчасову непрацездатність від 24 січня 2025 року № 6Т96-ВХС5-В52К-7РТ8. Також скаржниця вказала, що у зв`язку з перебуванням на лікуванні не має можливості з`явитися 28 січня 2025 року на засідання ВРП або взяти участь у засіданні в режимі відеоконференції.

Разом з тим наявність клопотання скаржниці від 27 січня 2025 року про відкладення розгляду її скарги, призначеної на 28 січня 2025 року, не доводить належного та своєчасного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час, місце засідання ВРП.

З огляду на викладене вважаємо, що немає підстав стверджувати, що скаржниця була повідомлена про призначення на 28 січня 2025 року засідання ВРП належним чином, тобто у спосіб та строк, передбачені вимогами статті 30 Закону № 1798-VIII

Зі змісту оскаржуваного рішення ВРП установлено, що суддя ОСОБА_1 на засідання ВРП 28 січня 2025 року не прибула, можливістю взяти участь в засіданні ВРП в режимі відеоконференції не скористалася.

Відповідно до протоколу засідання ВРП від 28 січня 2025 року № 8 член ВРП Кваша О. О. поінформувала, що від судді ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду цього питання порядку денного, оскільки вона не може взяти участь у засіданні ВРП за станом здоров`я.

Прокурор Михайлина О. М. зауважив, що питання до розгляду ВРП призначається не вперше та може бути розглянуте без участі судді ОСОБА_1

Так, за змістом оскаржуваного рішення, засідання 11 липня та 12 листопада 2024 року не відбулися через відсутність кворуму ВРП. У засіданні 14 січня 2024 року, яке відбулося без участі судді ОСОБА_1, відмовлено в задоволенні клопотання судді ОСОБА_1 про зупинення розгляду поданої нею скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Разом з клопотанням про зупинення розгляду скарги суддя ОСОБА_1 просила визнати неявку в засідання ВРП поважною причиною через службу в ЗСУ. З метою забезпечення права судді ОСОБА_1 на підготовку до розгляду поданої нею скарги на рішення дисциплінарного органу 14 січня 2025 року ВРП оголосила перерву в розгляді скарги судді ОСОБА_1 до 28 січня 2025 року.

Як зазначалося вище, 27 січня 2025 року до ВРП надійшло клопотання судді ОСОБА_1 про відкладення засідання ВРП щодо розгляду її скарги, призначеного на 28 січня 2025 року.

У засіданні 28 січня 2025 року член ВРП Кваша О. О. запропонувала відмовити у задоволенні клопотання судді ОСОБА_1 про відкладення розгляду її скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. За задоволення клопотання голосувало 2 члени ВРП, проти - 9.

Зважаючи на викладене, ВРП відмовила в задоволенні клопотання про відкладення розгляду скарги судді ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з протоколом засідання ВРП від 28 січня 2025 року № 8 на засіданні ВРП 28 січня 2025 року були присутні 11 членів ВРП. За результатами голосування за прийняття оскаржуваного рішення проголосувало 11 членів ВРП, проти - 0.

Надаючи оцінку доводам ОСОБА_1 , викладеним у скарзі, та не заперечуючи наявності у ВРП дискреційних повноважень щодо оцінки поважності причин неможливості участі судді у засіданні ВРП, слід наголосити, що така дискреція не може бути свавільною, а повинна ґрунтуватися на приписах закону.

З огляду на зазначене та ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів повідомлення скаржниці належним чином (відповідно до вимог частин п`ятої та шостої статті 30 Закону № 1798-VIII) про засідання ВРП, призначене на 28 січня 2025 року, а також, що суддя ОСОБА_1 заявила клопотання про розгляд скарги за її участю, вважаємо, що у ВРП не було достатніх підстав здійснювати розгляд скарги за відсутності судді ОСОБА_1, ураховуючи, що ВРП не зазначила мотивів віднесення тимчасової непрацездатності до неповажних причин неявки, не надала оцінки твердженням щодо несення служби скаржницею в ЗСУ та у зв`язку з цим обмеження можливості прибути на засідання ВРП чи взяти участь у режимі відеоконференції.

На наше переконання, не пересвідчившись у належному повідомленні скаржниці про засідання ВРП, призначене на 28 січня 2025 року, та розглянувши скаргу на рішення дисциплінарного органу за відсутності скаржниці, ВРП фактично позбавила скаржницю права на участь у провадженні щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, можливості довести суду переконливість своєї позиції, а відтак порушила її право на справедливий і публічний розгляд її справи.

Адже, обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в дисциплінарних провадженнях, і беручи до уваги публічно-правову природу дисциплінарної відповідальності, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей».

Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ. Так, у параграфі 55 рішення ЄСПЛ від 15 лютого 2012 року у справі «Гриненко проти України» зазначається, що «при оцінці доказів Європейський Суд зазвичай застосовує стандарт доведення «поза всяким розумним сумнівом». Однак доведення повинно будуватися на сукупності досить надійних, чітких і послідовних припущень або аналогічних неспростовних презумпцій фактів».

Отже, вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку має бути підтверджено «поза всяким розумним сумнівом».

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи відомостей про належне повідомлення скаржниці про засідання ВРП, на якому було ухвалено рішення про притягнення її до дисциплінарної відповідальності, вважаємо, що саме визначені пунктом 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII підстави наявні для скасування оскаржуваного рішення ВРП з наступним повторним розглядом ВРП дисциплінарної справи.

На наше переконання, порушення ВРП процедури розгляду скарги ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 червня 2024 року № 1715/3дп/15-24 про притягнення судді Піщанського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності виключає підстави для оцінки оскаржуваного рішення як невмотивованого та його скасування за пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.

Судді Н. В. Шевцова

І. А. Воробйова

А. А. Ємець

Л. Ю. Кишакевич

В. В. Король

С. Ю. Мартєв