Справа № 120/13285/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 липня 2025 р. Справа № 120/13285/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Рітейл Груп" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Рітейл Груп" (далі - ТОВ "Альянс Рітейл Груп", позивач) звернулось в суд із позовною заявою до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі - ГУ ДПС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги представник позивача вказує, що за результатами проведеної фактичної перевірки ТОВ "Альянс Рітейл Груп", податковим органом складено акт від 10.06.2024 № 23116/02-32-07-05/44250761 відповідно до висновків якого встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95ВР відносно порушення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, статей 21 та 24 КЗпП України стосовно використання праці найманих працівників без укладання трудових угод. В подальшому, за наслідками виявлених порушень, контролюючий орган прийняв виніс податкове повідомлення-рішення від 09.07.2024 № .

Не погоджуючись із висновками акта перевірки та підставами прийняття оспорюваного рішення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 11.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

30.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник податкового органу заперечив щодо задоволення вимог товариства та вказав про наступне.

Щодо правомірності підстав для проведення фактичної перевірки, представник відповідача, посилаючись на доповідну записку від 17.05.2024 № 1889/02-32-07-05, зазначає, що ПК України не передбачено розкриття у наказі про призначення перевірки змісту інформації та фактів, які свідчать про порушення/ймовірне порушення платником податків законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. Більше того, однією з підстав для проведення фактичної перевірки ТОВ "Альянс Рітейл Груп" магазину "Mashket", що розташований за адресою: вул. Генерала Гандзюка, 17, м. Вінниця стала скарга гр. ОСОБА_1 .

Стосовно рішення про застосування штрафних санкцій від 09.07.2024 № , відповідач вказує, що підставами для його винесення стали зокрема порушення чинного законодавства виявлені перевіряючими під час проведення фактичної перевірки, а саме: підприємцем не забезпечено ведення за місцем здійснення діяльності Форми ведення обліку товарних запасів, на час перевірки Форму ведення обліку товарних запасів не надано у паперовому та/або електронному вигляді. Також у відзиві сторона відповідача зазначає, що товариством на початок проведення та під час фактичної перевірки надано супровідні документи на товар (накладні) з наступною інформацією: дата накладної (31.05.2024 та 07.06.2024); кому відпущено ТОВ Гандзюка 17; через кого ФОП ОСОБА_2 ; назва і сорт товарів, кількість, ціна, сума; підпис в графі "Здав" та напис "Бучинська" в графі "прийняв". На переконання податкового органу, зі змісту супровідного документа неможливо встановити кому відпущено товар та від кого, а також відсутні посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення та особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначає у відзиві сторона відповідача застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, для її застосування достатньо пасивної поведінки платника (постанова ВС від 01.06.2022 у справі № 280/597/19).

Щодо порушення товариством статті 24 КЗпП України відповідач зауважив, що позивач на початок проведення перевірки (31.05.2024 об 13:30 год) оформлення трудових відносин з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надав накази (розпорядження) про прийняття на роботу. Водночас до заперечення СГ надано "Повідомлення про прийняття працівників на роботу" та квитанцію № 2 відповідно до якої дане повідомлення подане після початку проведення фактичної перевірки (31.05.2024 об 15:38 год.).

При цьому у відзиві податковий орган наголошує на правомірності свого рішення від 09.07.2024 № та вказує, що штрафні санкції у розмірі 25722,95 грн розраховано за товар не облікований у встановленому порядку.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ТОВ "Альянс Рітейл Груп" зареєстроване як юридична особа 28.07.2021, основними видами діяльності, окрім іншого, є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

В матеріалах справи наявна доповідна записка Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області від 17.05.2024 № 1889/02-32-07-05, в якій управління повідомило про отримання в установленому законодавством порядку скарги гр. ОСОБА_1 від 17.05.2024 № І/79/Е3 щодо можливих порушень у діяльності ТОВ "Альянс Рітейл Груп", магазин-кафетерій, м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17, та просило надати дозвіл на проведення фактичної перевірки, зокрема за скаргою гр. ОСОБА_1 від 17.05.2024 № І/79/Е3.

21.05.2024 в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області О. Домерат на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.3 пункту 80.2 статті 80, п.ункту 69.27 підрозділу 10 та керуючись статтями 20, 61, 652, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України, Закону України № 265/95-ВР, Закону України № 5007-VI, № 222-VIІІ, КЗпП України та відповідно до доповідної записки відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області від 17.05.2024 № 1889/02-32-07-05, видала наказ № 2463к "Про проведення фактичної перевірки ТОВ "Альянс Рітейл Груп", яким наказано провести фактичну перевірку позивача за адресою: магазин-кафетерій, м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17, тривалістю 10 діб з 30.05.2024, період, що перевіряється з 01.01.2023 по дату закінчення перевірки з метою упередження порушень вимог чинного законодавства з питань порядку проведення розрахункових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами щодо дотримання вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничної націнки).

На підставі наказу на проведення фактичної перевірки від 21.05.2024 № 2463к та направлень на проведення перевірки від 29.05.2024 №№ 3397, 3396 працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області 31.05.2024 проведено фактичну перевірку ТОВ "Альянс Рітейл Груп", за адресою: магазин-кафетерій, м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17.

Перед початком вказаної фактичної перевірки уповноваженим особам позивача вручено копії наказу та ознайомлено їх з направленнями на перевірки, що не спростовується сторонами та підтверджується матеріалами справи.

За результатами проведеної фактичної перевірки магазину-кафетерію за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17, складено акт від 10.06.2024 № 23116/02-32-07-05/44250761, згідно з яким вказано про порушення суб`єктом господарювання порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. На початок проведення перевірки не надано документів, які б підтверджували облік та походження товару, що на момент перевірки знаходились в місці продажу. Натомість до перевірки надано аркуші наказу з переліком отриманого товару (загальна вартість необлікованого товару становить 25722,95 грн).

Також вказано, що в ході проведення перевірки виявлено двох найманих працівників, яких було допущено до роботи без укладення трудового договору, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказано, що станом на 31.05.2024 13:30 повідомлення про прийняття на роботу працівників не подавались. Водночас "Повідомлення про прийняття працівників на роботу" подане після початку проведення фактичної перевірки (31.05.2024 об 15:33 год.).

Примірник акту фактичної перевірки від 10.06.2024 № 23116/02-32-07-05/44250761 отримано уповноваженою особою ТОВ, що підтверджується відповідним підписом останнього у цьому акті. Вказаний акт підписаний уповноваженою особою позивача без зауважень.

Однак, не погоджуючись з висновками акту фактичної перевірки, позивач подав до Головного управління ДПС у Вінницькій області заперечення, до яких, в спростування висновків перевіряючих, заявником надано, крім іншого, договір поставки від 01.09.2023 № 01/07-2022 укладений з ФОП ОСОБА_5 , накладні від 31.05.2024 на суму 13319,70 грн без ПДВ, від 07.06.2024 на суму 10734,55 без ПДВ, від 31.05.2024 на суму 1668,65 грн без ПДВ; повідомлення про прийняття на роботу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 31.05.2024.

Листом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 04.07.2024 за вих. №31173/6/02-32-07-05-14 заперечення позивача на акт фактичної перевірки залишено без задоволення.

На підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області прийняло податкове повідомлення-рішення від 09.07.2024 № , яким до товариства за порушення пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", застосовано штрафні санкції у розмірі 25722,95 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом на підставі протиправно проведеної перевірки, а також за відсутності в діях товариства виявлених порушень, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується та виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому, приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно із підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки врегульований статтею 80 ПК України.

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- 80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

- 80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Із змісту наведених норм права слідує, що пункт 80.2 статті 80 ПК України виокремлює різні підстави для проведення контролюючим органом фактичної перевірки суб`єкта господарювання. Підставою для проведення фактичної перевірки згідно з підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України слугує наявність та/або отримання від державних органів або органів місцевого самоврядування інформації про можливі порушення платником податків законодавства; 80.2.3 - наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Разом з тим, абзацом п`ятим підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначено, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм убачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме спочатку провести податкову перевірку.

Нормами Податкового кодексу України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 16.02.2016 (справа № 826/12651/14), від 27.01.2015 (справа № 21-425а14) та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2018 (справа № 1570/7146/12), від 24.10.2018 (справа № 808/1746/15) та від 04.02.2019 (справа № 807/242/14) та інших.

Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у нормі статті 81 ПК України зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Так, у відповідності до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

В силу положень частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд, застосовуючи пункту 81.1 статті 81 ПК України, у пункті 50 постанови від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 дійшов до таких висновків: «Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.».

Більше того, у пунктах 58 та 59 цієї ж постанови Верховний Суд дійшов до наступних висновків:

«Реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

... Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.».

В матеріалах справи міститься копія заяви гр. ОСОБА_1 від 17.05.2024 № І/79/Е3 щодо можливих порушень у діяльності ТОВ "Альянс Рітейл Груп", магазин-кафетерій, м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17; доповідна записка Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області від 17.05.2024 № 1889/02-32-07-05, в якій управління повідомило про отримання в установленому законодавством порядку скарги гр. ОСОБА_1 від 17.05.2024 № І/79/Е3 щодо можливих порушень у діяльності ТОВ "Альянс Рітейл Груп", магазин-кафетерій, м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17, та просило надати дозвіл на проведення фактичної перевірки, зокрема за скаргою гр. ОСОБА_1 від 17.05.2024 № І/79/Е3.

Позивач здійснює свою підприємницьку діяльність у сфері роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що не заперечується сторонами.

Враховуючи наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23, суд вважає, що наявність посилання у згаданому наказі на проведення перевірки на підпункти 80.2.2, 80.2.3 п. 80.2 статті 80 ПК України, як на підставу проведення такої, фактичним підтвердженням чого є заява гр. ОСОБА_1 від 17.05.2024 № І/79/Е3, доповідна записка Управління податкового аудиту ГУ ДПС у Вінницькій області від 17.05.2024 № 1889/02-32-07-05, не може вказувати на протиправність такого наказу, та як наслідок такої перевірки.

Щодо суті порушень, які стали підставою для застосування фінансової санкції.

Як вбачається з акта перевірки позивачу ставляться у провину порушення вимог чинного законодавства, а саме:

- пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95ВР відносно порушення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, не надано документів, що підтверджують облік та походження товарів (в електронному /паперовому вигляді), загальна вартість необлікованого товару за місцем реалізації становить 25722,95 грн;

- статей 21 та 24 КЗпП України стосовно використання праці найманих працівників без укладання трудових угод.

Водночас штрафні санкції у спірному рішенні (у розмірі 25722,95 грн) розраховано за товар не облікований у встановленому порядку.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР, далі в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин).

Дія Закону № 265/95-ВР поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

До суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) (стаття 20 Закону № 265/95-ВР).

Отже, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

В постанові від 11 січня 2024 року у справі № 420/12275/22 Верховним Судом зазначено, що диспозиція норми статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Як встановлено судом за результатами проведеної фактичної перевірки магазину-кафетерію за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Гандзюка, 17, складено акт від 10.06.2024 № 23116/02-32-07-05/44250761, згідно з яким вказано про порушення суб`єктом господарювання порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. На початок проведення перевірки не надано документів, які б підтверджували облік та походження товару, що на момент перевірки знаходились в місці продажу. Натомість до перевірки надано аркуші наказу з переліком отриманого товару (загальна вартість необлікованого товару становить 25722,95 грн).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було долучено договір поставки 01.07.2024 № 01/07-2023, який не надався позивачем під час перевірки, що не спростовується товариством.

Згідно згаданого договору ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) та ТОВ "Альянс Рітейл Груп" (Покупець) уклали Договір поставки, за яким Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця продукти харчування, а Покупець прийняти і оплатити Продукцію в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору.

При цьому п.п. 2.2 передбачено, що оплата товару здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Розрахунки між Постачальником та Покупцем вважаються здійсненими з моменту зарахування відповідних коштів на розрахункові рахунки Сторін (п. 2.4 Договору).

Відповідно до умов поставки Договору разом із товаром Постачальник зобов`язаний надати Покупцю: видаткову накладну на товар, рахунок, копію документів на підтвердження якості товару (п.п. 3.4 Договору).

При цьому, в матеріалах справи відсутній документ про оплату, копію документів на підтвердження якості товару, як передбачено п.п. 2.2, 3.4 даного Договору.

При цьому сторонами спору не заперечується, що на момент проведення перевірки перевіряючим було надано видаткові накладні від 31.05.2024 на суму 1668,65 грн, від 07.06.2024 на суму 10734,55 грн, від 31.05.2024 на суму 13319,70 грн.

Водночас слід зауважити, що в матеріалах справи відсутній документ, який відображає облік товарних запасів.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-ХIV (далі - Закон № 996-ХIV), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для ведення бухгалтерського обліку, складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до частини 1, 2, 5 статті 8 Закону № 996-ХIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

За нормами частини 6 статті 8 Закону № 996-ХIV керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Згідно статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

За нормами частини другої статті 9 № 996-ХIV первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В контексті встановлених обставин суд зауважує, що надані під час перевірки видаткові накладні від 31.05.2024 на суму 1668,65 грн, від 07.06.2024 на суму 10734,55 грн, від 31.05.2024 на суму 13319,70 грн не можуть вважатись первинними документами в розумінні норм Закону № 996-ХIV, оскільки перешкоджають можливості повною мірою ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, так і саму господарську операцію.

Обов`язки платника податків встановлено статтею 16 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

В постановах від 27 серпня 2024 року у справі № 300/2879/22, від 11 січня 2024 року у справі № 420/12275/22, від 06 грудня 2024 року у справі № 440/2331/24 Верховний Суд за результатами аналізу статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг») зазначив наступне: «За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті)».

Отже, з огляду на вимоги наведених приписів Закону № 265/95-ВР, не надання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону № 265/95-ВР.

В той же час, диспозиція норми статті 20 Закону №265/95-ВР передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі № 420/12275/22.

Відтак, не надання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Поряд з цим суд відхиляє аргументи сторони позивача, що поставлений товар та постачальника як і покупця можливо ідентифікувати за договором поставки від 01.07.2023, оскільки сторонами спору не спростовано, що такий договір не надавався перевіряючим на дату здійснення фактичної перевірки платника.

Більше того, наданий договір поставки як і долучені видаткові накладні не можуть вважатись єдиними документами, що підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, адже облік товарів включає систематизацію та реєстрацію всіх операцій з товарами, від надходження до реалізації, з метою контролю запасів, аналізу продажів тощо.

Крім того, з огляду на наведені вище норми пункту 12 статті 3 Закону, статті 20 Закону № 265/95-ВР та сталу правову позицію Верховного Суду, слід відхилити і аргументи представника позивача, що оскільки фактична перевірка проводилась з 31.05.2023 по 07.06.2023, то у контролюючого органу було достатньо часу для того щоб витребувати документи та ідентифікувати дійсність господарської операції, оскільки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів мають бути надані суб`єктом господарювання на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі).

Оскільки, матеріалами справи не підтверджено, що під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті) надавались перевіряючим. Відтак, податковим органом правомірно притягнуто позивача до відповідальності та застосовано фінансову санкцію у сумі 25722,95 грн.

При цьому суд не надає оцінку підстав заявленого позову в частині спростування позивачем доводів відповідача щодо порушення товариством КЗпП України, оскільки такі не покладені в основну спірного рішення, а штрафні санкції у податковому повідомленні-рішенні від 09.07.2024 № застосовано за порушення норм Закону № 265/95-ВР.

Отже, зважаючи на викладені обставини суд вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 09.07.2024 № є правомірним, прийнятим в межах компетенції контролюючого органу та відповідно до вимог чинного законодавства, а відтак не підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову ТОВ "Альянс Рітейл Груп" належить відмовити.

Враховуючи положення статті 139 КАС України судові витрати не підлягають до відшкодування ТОВ "Альянс Рітейл Груп".

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю" Альянс Рітейл Груп" (вул. Стеценка, 57, м. Вінниця, 21009, );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028, ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 15.07.2025.

Суддя Томчук Андрій Валерійович