Справа № 320/21549/25
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2025 року м.Київ №320/21549/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний Суд" звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб з позовом до Зазимської сільської ради Броварського району Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, у якому просить суд :

- визнати протиправним та скасувати рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 11 квітня 2025 року №5144-102-позачергової-VIII;

- зобов`язати Зазимську сільську раду Броварського району Київської області () повторно розглянути та задовольнити заяву товариства з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб, , від 04 березня 2025 року (вхідний номер у Зазимській сільській раді Броварського району Київської області 1072 від 04 березня 2025 року) шляхом прийняття рішення про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення, з метою подальшого продажу такої земельної ділянки товариству та укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Десна_Клаб () та шляхом укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб () договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни продажу земельної ділянки, кадастровий № :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення;

- зобов`язати Зазимську сільську раду Броварського району Київської області () укласти з товариством з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб () договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення на таких умовах: ціна продажу відповідно до експертної грошової оцінки, проведення якої здійснюватиметься відповідно до рішення, вказаного в п. 2 прохальної частини цієї позовної заяви; оплата ціни земельної ділянки оплата 100% вартості зазначеної земельної ділянки без розстрочення платежу.

Ухвалою суду від 05.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача I «Про відмову у наданні позивачу дозволу на придбання (купівлю) земельної ділянки комунальної власності площею 14,2141 га, кадастровий номер :06:020:0047, цільове призначення - землі рекреаційного призначення» є протиправним та необґрунтованим, а відповідач, приймаючи спірне рішення, діяв поза межами своїх повноважень та не у спосіб, визначений ч. 5 ст. 128 ЗК України.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві від 29.05.2025, наголошує на обґрунтованості прийнятого ним оскаржуваного рішення з огляду на відповідність вимогам чинного законодавства як самого рішення, так і дотримання визначеного законом порядку його прийняття. Крім того вказує про перевищення розміру земельної ділянки, яку бажає викупити позивач. Стверджує, що сама по собі власність на об`єкт нерухомого майна не надає безумовне право особі на отримання у власність земельної ділянки в обхід земельних торгів, розмір якої значно перевищує розмір нерухомого майна та розміри земельної ділянки, що необхідна для його обслуговування. Зазначає, що однією з підстав для відмови в задоволенні заяви про викуп є несумісність цільового призначення будівлі/споруди, яку позивач розмістив на земельній ділянці, та цільового характеру земельної ділянки.

05.06.2025 позивачем подано відповідь на відзив, в якій останній, посилаючись на статтю 128 ЗК, вказує, що зазначеною статтею не передбачено будь-яких вимог щодо «співмірності» площі Дділянки та нерухомого майна, яке на ній знаходиться і не встановлено будь-яких вимог щодо можливого розміру такого майна. Більш того, ч. 2 ст. 128 ЗК не передбачено обов`язковості знаходження на ділянці будь-якого нерухомого майна. Тобто ЗК дозволяє здійснювати викуп ділянки на підставі ст. 128 ЗК навіть за відсутності на ній будь-яких будівель (споруд).

06.06.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначив, що доводи, викладені у запереченнях, жодним чином не спростовують правомірність прийнятого рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Десна-Клаб» () (далі позивач, Товариство) є орендарем земельної ділянки комунальної власності, кадастровий номер :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення (далі Ділянка), яка знаходиться у с. Зазим`я Броварського району Київської області по вул. Деснянська, 143, на підставі договору від 24 січня 2025 року про внесення змін до договору оренди землі від 17 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г. і зареєстрованого в реєстрі за № 2835.

Щодо Ділянки визначено межі та кадастровий номер відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:0094 (далі Первинна Ділянка), розробленої у 2024 році приватним підприємством «Земальянс» на замовлення відповідача, в якому, зокрема, наявні всі рішення відповідача щодо зазначеного поділу Первинної Ділянки.

Позивач також був орендарем Первинної Ділянки на підставі договору про внесення змін від 12 січня 2021 року про внесення змін до договору оренди землі від 17 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г. і зареєстрованого в реєстрі за № 2835.

На вказаній Ділянці знаходиться склад, належний на праві власності Товариству, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу 351519060.

Ділянка виділена шляхом поділу із Первинної, на що відповідачем було надано дозвіл, про що прийнято рішення № 4263-75 від 07 березня 2024 року з урахуванням змін, внесених рішенням № 4370-77 від 12 квітня 2024 року, щодо якої у повній відповідності до вимог чинного законодавства, з дотриманням всіх визначених процедур, в тому числі проведення громадських обговорень, було розроблено детальний план території для розміщення садибної житлової забудови з об`єктами громадського обслуговування.

Зазначений детальний план території затверджено рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області № 3761-61 від 31.08.2023 року.

Товариство з метою реалізації затвердженого відповідачем детального плану території шляхом здійснення інвестицій для забудови Ділянки звернулось до відповідача із заявою від 04 березня 2025 року щодо викупу Ділянки. Також, у вказаній заяві позивач виявив готовність здійснити оплату авансу за Ділянку у розмірі 20% від нормативно-грошової оцінки та 100% вартості діялнки без розстрочення платежу. Просив відповідача укласти відповідний договір щодо такої оплати.

До заяви про викуп було додано документ про право користування земельною ділянкою договір оренди від 17.12.2012 року та копію документу право власності на об`єкту нерухомого майна Витяг з державного реєстру речових прав щодо об`єкту речового права «склад».

З метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду заяви та з врахуванням діючих в Раді процедур прийняття рішення відповідачем було отримано правовий висновок в.о. начальника вiддiлy правового забезпечення Зазимської сiльської ради Про вiдмову у наданнi ТОВ Десна-Клаб дозволу на придбання (купiвлю) земельної дiлянки комунальної власностi площею l4, 2141га,

кадастровий номер 322|282800 : 06 : 020 : 0047.

У зазначеному висновку зазначено, що за інформацією, наданою директором ТОВ Десна-Клаб , на земельнiй дiлянцi площею 14,2141 га, кадастровий номер З221282800:06:020:0047, розмiщений об`єкт нерухомого майна (склад) загальною площею 4,8 кв.м. Основною метою надання права на приватизацію земельної дiлянки пiд об`єктом нерухомого майна є забезпечення можливостi використання вказаного майна для потреб розмiщення та обслуговування об`єкту нерухомого майна.

Вказане заявником примiщення (склад) має цiльове використання, що не охоплює собою об`єкти нерухомого майна метою використання яких є "для рекреацiйного призначення". Таким чином, викуп земельної дiлянки рекреацiйного призначення пiд розмiщення складу суперечитиме цільовому призначенню земельної дiлянки. Також, зазначено що в даному випадку, площа примiщення становить 4,8 кв.м.9 тобто 48/l421410 вiд площi земельної дiлянки, що є неспiвмiрним iз площею самої земельної дiлянки. А тому, враховуючи дані обставини та позицію Великої Палати Верховного Суду України, з метою встановлення справедливого балансу мiж iнтересами територіальної громади та iнтересами ТОВ Десна-Клаб, рекомендовано вiдмовити в наданнi дозволу на придбання (купiвлю) земельної дiлянки комунальної власності.

09.04.2025 року відбулось засідання Постійній комісії з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, планування території, архітектури та містобудування за результатами якого, з урахуванням наявних документів та діючих правових позиції було вирішено «рекомендувати сесії сільської ради відмовити в наданні дозволу на придбання (купівлю) земельної ділянки комунальної власності площею 14,2141 га кадастровий номер :06:020:0047, цільове призначення землі рекреаційного призначення без проведення торгів в розмірі, що перевищує санітарні та інші потреби обслуговування належного права власності заявнику нерухомого майна».

Зі змісту наданого Витягу з протоколу №124 09.04.2025 року засідання Постійної комісії з питань земельних відносин, агропромислового комплексу, планування території, архітектури та містобудування вбачається, що підстави для внесення наведених рекомендацій ради стали:

Перевищення розміру земельної ділянки, що бажає викупити Товариство, необхідних для санітарного та іншого обслуговування належного права власності заявнику нерухомого майна. Комісією взято до уваги, що загальна площа земельної ділянки, яку бажає викупити позивач становить 14,2141 га, тобто 142141 кв.м. В той же час, площа приміщення, яке розміщене на казаній земельні ділянці становить лише 4,8 кв.м.

За наслідками розгляду вказаної заяви позивача відповідачем прийнято рішення від 11 квітня 2025 року (далі Рішення) № 5144-102- позачергової сесії-VIII про відмову у наданні позивачу дозволу на придбання (купівлю) земельної ділянки комунальної власності площею 14,2141 га, кадастровий номер :06:020:0047, цільове призначення - землі рекреаційного призначення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Порядок продажу земельних ділянок або прав на них на підставі цивільно-правових договорів встановлюються нормами глави 20 Земельного кодексу України №2768-ІІІ від 25.10.2001 ( далі ЗК України).

За змістом статті 127 ЗК України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису), а також передача акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, в суборенду земельних ділянок державної власності, що були передані зазначеним господарським товариствам в оренду відповідно до статті 120-1 цього Кодексу, здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах у формі електронного аукціону) у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Разом з тим, згідно із частиною другою статті 134 глави 21 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Відповідно до статті 128 ЗК України продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави (ч.2 вказаної статті).

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки (ч.5 вказаної статті).

Договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату або про сплату першого платежу (у разі продажу земельної ділянки з розстроченням платежу) разом з договором купівлі-продажу є підставою для державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться суб`єктами господарювання, які є суб`єктами оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до закону, на замовлення органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Фінансування робіт з проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється за рахунок внесеного покупцем авансу, що не може бути більшим ніж 20 відсотків вартості земельної ділянки, визначеної за нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки.

Рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді (ч.10 вказаної статті).

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі Закон № 280/97-ВР) встановлено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Ч. 6 ст. 128 ЗК встановлено, що рішення сільської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Таким чином, обов`язковим фактом є надання до заяви (клопотання) громадянами та юридичними особами, які зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, документів, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд) та копії установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копії документа, що посвідчує особу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем разом з заявою про викуп земельної ділянки було додано документ про право користування земельною ділянкою договір оренди від 17.12.2012 року та копію документу право власності на об`єкт нерухомого майна Витяг з державного реєстру речових прав щодо об`єкту речового права «склад». Також, у заяві від 04 березня 2025 року вказано про намір сплатити аванс за Ділянку у максимальному передбаченому розмірі 20% від нормативної грошової оцінки Ділянки, а також сплатити 100% вартості Ділянки при її купівлі за договором купівлі-продажу без розстрочення платежу.

Суд зазначає, що частиною 5 ст. 128 ЗК України визначений перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки, який є вичерпним, а саме: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Тобто, підстави для відмови в продажу земельної ділянки є чітко визначеними у ч. 5 ст. 128 ЗК України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем разом з заявою до відповідача подано всі зазначені документи, перелік яких, зокрема, визначено у ч. 2 ст. 128 ЗК, а саме: заява від 04 березня 2025 року, до якої було додано засвідчені копії договору від 24 січня 2025 року про внесення змін до договору оренди землі від 17 грудня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Базир В.Г. і зареєстрованого в реєстрі за №2835, витягу з Державного реєстру речових прав на об`єкт нерухомого майна (склад), реєстраційний номер об`єкта 060 та установчих документів (статуту, виписки із ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців і громадських формувань) позивача.

Водночас, позивач виявив готовність здійснити оплату авансу за Ділянку та просив відповідача укласти відповідний договір щодо такої оплати, про що зазначено у заяві відповідачу від 04 березня 2025 року.

Натомість, відповідач не звертався до позивача із пропозицією (згодою) укласти такий договір та прийняв рішення про відмову в наданнi дозволу на придбання (купiвлю) земельної дiлянки комунальної власності.

Відмовляючи у наданні дозволу на придбання земельної ділянки, відповідач мотивував своє рішення перевищенням розміру земельної ділянки, що бажає викупити позивач, необхідних для санітарного та іншого обслуговування належного права власності заявнику нерухомого майна. Зокрема, те, що загальна площа земельної ділянки, яку бажає викупити позивач становить 14,2141 га, тобто 142141 кв.м. В той же час, площа приміщення, яке розміщене на вказаній земельні ділянці становить лише 4,8 кв.м. Таким чином, площа земельної ділянки, яку бажає придбати позивач у 29 613 разів перевищує площу приміщення, яке на ньому розміщено.

Проте, суд зазначає, що частиною 5 ст. 128 ЗК України визначений вичерпний перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки, а тому у відповідача був лише один варіант правомірної поведінки у даному випадку, а саме - задовольнити заяву позивача від 04 березня 2025 року.

При цьому, ст. 128 ЗКУ не передбачено будь-яких вимог щодо «співмірності» площі ділянки та нерухомого майна, яке на ній знаходиться і не встановлено будь-яких вимог щодо можливого розміру такого майна.

Посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року по справі № 910/5201/19 є безпідставними, оскільки зазначені висновки Верховного Суду зроблені у неподібних до цієї справи (№ 320/21549/25) правовідносинах та є не релевантними для цієї справи, оскільки у справі № 910/5201/19 йшлося про спір щодо законності рішення місцевої ради про

передачу в оренду земельної ділянки без проведення земельних торгів, тоді як у справі йдеться про викуп ділянки, яке вже перебуває в оренді, на підставі положень ст. 128 ЗКУ та ще й з соціально значимою метою для реалізації затвердженого відповідачем детального плану території для розміщення садибної житлової забудови з об`єктами громадського обслуговування.

Крім того, є безпідставним посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо невідповідності цільового призначення земельної ділянки, яку має намір викупити позивач, та «цільового призначення» споруди, яка знаходиться на такій земельній ділянці та належить позивачу на праві власності, оскільки ст. 128 ЗКУ не містить жодних вимог щодо типу будівель або споруд, які мають

знаходитись на ділянці для її викупу на підставі цієї статті, а ЗКУ взагалі не передбачає і не використовує такий термін як «цільове призначення будівлі (споруди»).

Наявність такого об`єкта нерухомого майна на ділянці в силу положень ч. 2 ст.134 Земельного кодексу України унеможливлює продаж ділянки шляхом проведення земельних торгів і водночас дозволяє здійснити такий продаж у порядку, визначеному ст. 128 ЗКУ (без проведення земельних торгів).

Крім того, суд звертає увагу, що 15.12.2023 набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-ІХ (далі - Закон №2073-ІХ), який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Частиною 2 статті 1 Закону № 2073-IX визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час: 1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин; 2) конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції (крім справ про надання дозволів та висновків на узгоджені дії, концентрацію суб`єктів господарювання); 3) державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби; 4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) оскарження процедур публічних закупівель; 6) нагородження державними нагородами та відзнаками; 7) здійснення помилування; 8) здійснення оцінки впливу на довкілля.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону № 2073-ІХ, адміністративний акт - рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб); адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта; адміністративний орган - орган виконавчої влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадова особа, інший суб`єкт, який відповідно до закону уповноважений здійснювати функції публічної адміністрації; адміністративна справа (далі - справа) - справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом.

Частинами 1-3 статті 8 Закону № 2073-ІХ встановлено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 12 Закону № 2073-IX адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.

Адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи (частина 1 статті 16 Закону № 2073-ІХ).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 17 Закону № 2073-IX особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи. Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.

Відповідно до статті 47 Закону № 2073-IX під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; 3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні; 4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки; 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.

Витребування необхідних документів та відомостей, збирання доказів, проведення слухання у справі та інші процедурні дії під час адміністративного провадження здійснюються відповідно до вимог цього Закону.

У відповідності до статті 49 Закону № 2073-IX адміністративний орган повідомляє адресата та заінтересованих осіб про початок адміністративного провадження невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше трьох робочих днів після його початку, у порядку, передбаченому цим Законом. У раз якщо адресат та/або заінтересована особа невідомі, адміністративний орган розміщує повідомлення на своєму офіційному веб-сайті або оприлюднює його в інший визначений законодавством спосіб. У повідомленні зазначаються права та обов`язки учасника адміністративного провадження, у тому числі порядок ознайомлення з матеріалами справи, а також способи подання ним своїх пояснень та зауважень у справі та строк, протягом якого особа має право їх подати. Якщо необхідна особиста присутність учасника адміністративного провадження або його представника під час розгляду та вирішення справи (вчинення процедурної дії), у повідомленні наводиться обґрунтування такої необхідності.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 52 Закону № 2073-IX адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності. Адміністративний орган повинен неупереджено дослідити всі обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження.

Згідно статті 53 Закону № 2073-IX доказами в адміністративному провадженні є будь-які фактичні дані, на підставі яких адміністративний орган у визначеному законодавством порядку встановлює наявність чи відсутність обставини, що має значення для вирішення справи. Засобами доказування в адміністративному провадженні можуть бути: 1) пояснення учасників адміністративного провадження; 2) документи; 3) дані відповідних національних електронних інформаційних ресурсів; 4) результати обробки (перевірки) даних в автоматичному режимі; 5) речі; 6) пояснення свідків; 7) висновки або пояснення експертів, консультації або роз`яснення спеціалістів. Належними є докази, які містять інформацію про обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган не бере до розгляду докази, які не стосуються обставин справи, належно обґрунтувавши таку відмову. Адміністративний орган не бере до уваги докази, одержані з порушенням закону. Обставини, які згідно із законодавством повинні бути підтверджені певними доказами та/або засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими доказами та/або засобами доказування. Якщо законодавством не визначено докази та/або засоби доказування, якими можуть підтверджуватися обставини справи, адміністративний орган на власний розсуд визначає належність, допустимість, достовірність та достатність зібраних ним чи наданих учасниками адміністративного провадження доказів. Учасник адміністративного провадження має право подати до адміністративного органу клопотання про витребування доказу, що перебуває у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, що належить до сфери його управління. У такому клопотанні зазначається обставина справи, наявність чи відсутність якої може підтвердити цей доказ.

Адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).

Відповідно до статті 72 Закону № 2073-IX мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Враховуючи те, що відповідач є органом місцевого самоврядування, у правовідносинах із позивачем, які є підставами цього позову, відповідач виступає адміністративним органом, а його Рішення є адміністративним актом у розумінні Закону України «Про адміністративну процедуру».

Отже, вище процитовані вимоги ст. 17-2 ЗКУ та ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» поширюються на відповідача та рішення.

У свою чергу, рішення про надання дозволу на викуп земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Однак, відповідачем не дотримано вищевказані вимоги адміністративного провадження, встановлених Законом № 2073-IX щодо оскаржуваного рішення, засобів доказування, участі позивача у прийнятті рішення, витребовування в позивача додаткових документів та пояснень, а тому суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 11 квітня 2025 року №5144-102-позачергової-VIII.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути та задовольнити заяву товариства з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб, , від 04 березня 2025 року (вхідний номер у Зазимській сільській раді Броварського району Київської області 1072 від 04 березня 2025 року) шляхом прийняття рішення про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення, з метою подальшого продажу такої земельної ділянки товариству та укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Десна_Клаб () та шляхом укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб () договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни продажу земельної ділянки, кадастровий № :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення та зобов`язати Зазимську сільську раду Броварського району Київської області () укласти з товариством з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб () договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий № :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення на таких умовах: ціна продажу відповідно до експертної грошової оцінки, проведення якої здійснюватиметься відповідно до рішення, вказаного в п. 2 прохальної частини цієї позовної заяви; оплата ціни земельної ділянки оплата 100% вартості зазначеної земельної ділянки без розстрочення платежу, суд зазначає таке.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади (місцевого самоврядування) складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади (місцевого самоврядування) надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Оскільки відповідач не прийняв рішення про надання дозволу на викуп земельної ділянки, то зобов`язання відповідача прийняти рішення про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки та укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни продажу земельної ділянки, укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, не відповідатиме приписам чинного законодавства та буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При цьому, частиною другою статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п.3); про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (п.10).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч.4 ст.245 КАС України).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04 березня 2025 року щодо викупу ділянки та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що учасники справи частково довели свої вимоги та заперечення, а відтак позов слід задовольнити частково.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 , від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 , у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 36000 грн у справі №320/21549/25 представник позивача надав суду у копіях: договір про надання правничої допомоги від 15.04.2025 №219-С; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги від 15.04.2025 №219-С; акт приймання-передачі правової (послуг) від 27.05.2025.

З наданих документів вбачається, що позивачем прийнято у повному обсязі правничу допомогу у вигляді надання юридичних послуг з підготовки та супроводження позовної заяви у справі №320/21549/25.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що дана справа є нескладною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, на момент звернення позивача до суду вже існувала практика розгляду таких спорів Верховним Судом, про що зазначено вище. Також слід врахувати, що представник позивача не приймала участі шляхом представництва інтересів клієнта у суді.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року по справі №826/841/17, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, проаналізувавши вказані обставини, в контексті складності справи (спір не є складним, розглядається у спрощеному провадженні та є типовим), обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витраченого часу, суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 36000 грн не є співмірною та не відповідає принципу справедливості, у зв`язку з чим заявлені витрати є обґрунтованими частково.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу лише у розмірі 10000 грн відповідачем - Зазимською сільською радою Броварського району Київської області.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду останнім сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 15 590,43 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням, які підлягають стягненню з відповідача на користь останнього у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 11 квітня 2025 року №5144-102-позачергової-VIII.

Зобов`язати Зазимську сільську раду Броварського району Київської області () у встановленому законом порядку повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб () від 04 березня 2025 року про прийняття рішення про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :06:020:0047, площею 14,2141 га, цільове призначення землі рекреаційного призначення, з метою подальшого продажу такої земельної ділянки товариству та укладення з товариством з обмеженою відповідальністю Десна_Клаб () договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий № :06:020:0047, площею 14,2141 га, з врахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині рішення.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю Десна-Клаб (, 07415, Україна, Броварський р-н, Київська обл., село Зазим`я, вулиця Деснянська, будинок, 143) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири грн) та витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 10000 (десять тисяч грн) за рахунок бюджетних асигнувань Зазимської сільської ради Броварського району Київської області (, 07415, Київська область, Броварський район, с. Зазим`я, вул. Широка, 6).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.