Справа № 520/29342/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 р. Справа № 520/29342/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.01.25 по справі № 520/29342/24

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 , апелянт ) звернувся до суду з позовною заявою до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (далі- відповідач, суб`єкт владних повноважень), в якій просив:

-визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо затримки в проведенні йому розрахунку і виплати грошового забезпечення та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

-зобов`язати Спеціалізовану прокуратури у сфері оборони Східного регіону нарахувати йому середній заробіток за час затримки розрахунку грошового забезпечення з урахуванням винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду та з урахуванням середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) у розмірі 1431,26 грн на день звільнення з військової служби: за період з 12 липня 2016 року по 19 липня 2022 року та за період з 20 липня 2022 року по 10 жовтня 2024 року, обмежений 6 місяцями, і стягнути зазначену суму на його користь.

Крім того, позивач надав заяву про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8300 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Крім того, позивач надав заяву про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн та письмові пояснення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у межах спірних відносин статті 47,116,117 Кодексу законів про працю України (далі-КЗпП України) у редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ підлягають застосуванню з урахуванням п.2 глави ХІХ КЗпП України, де зазначено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України Про правовий режим воєнного стану, діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, відповідно до ч.3 ст.10 якого роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці , якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Апелянт не погоджується з кваліфікацією судом першої інстанції обставини збройної агресії ворога, як обставини непереборної сили, яка зумовила виникнення у суб`єкта владних повноважень безальтернативного обов`язку спрямування всіх публічних фінансових ресурсів на виплати у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №168 особам, які ціною власного життя та здоров`я забезпечують щоденної існування держави Україна.

Апелянт зауважив, що по-перше, на відповідача, як і на органи прокуратури, не розповсюджується дія Постанови №168; по-друге, ця постанова набрала чинності з 28.02.2022, а спірні правовідносини виникли ще з моменту його звільнення зі служби з 28.01.2020. У даній справі предметом спору є виключно відшкодування за несвоєчасний розрахунок з особою з боку колишнього роботодавця, прострочення в якому настало ще за часів військової служби, а саме: з 2016 року, що встановлено рішенням суду у справі №520/6483/22, яка слугувала передумовою цього процесу, та не зачіпає ані прав та інтересів центральних органів державної влади, ані держави в цілому.

Звернув увагу , що відповідач , як і вся ланка органів прокуратури, не належить до військових формувань, які безпосередньо приймають участь у відбитті збройної агресії.

Апелянт піддав критиці позицію суду про відмову у задоволенні його позовних вимог з підстав неодноразового звернення ним з вимогами про виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за кожним фактом отримання недоплати з конкретного виду грошового забезпечення, зокрема, у судових справах: №520/9821/2020, №520/1626/21, №520/14383/21, №520/971/22, №520/1897/22, №520/10691/23, №520/23521/23, №520/12764/24, №520/12768/24.

Зауважив, що предмети спорів та рішення судів у зазначених справах стосувались зобов`язання нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, додаткових винагород, які являли собою окремі види додаткового грошового забезпечення військовослужбовця, що не виплачувались здебільшого під час звільнення з військової служби, у той час як предметом спору в даній справі виступає зобов`язання нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку основних складових щомісячного грошового забезпечення (основної заробітної плати), що являє собою основний вид грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі-Закон №2011-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі- Постанова №704), обов`язок щодо своєчасної оплати якого виник у відповідача з 2016 року, як встановлено судовим рішенням у справі №520/6483/22.

Апелянт наголосив на тому, що ані попередньою, ані оновленою редакцією ст.ст.116,117 КЗпП України не передбачено жодних обмежень чи обставин, за яких роботодавець , що допустив прострочення виплат належних працівникові сум при звільненні та у належному об`ємі, відповідно до наступних підтверджених висновками суду перерахунків, у тому числі за різноманітними окремими видами та складовими заробітної плати, звільняється від відповідальності за несвоєчасний розрахунок і, як наслідок, не може нести обов`язку виплати середнього заробітку звільненому працівнику за весь час цього прострочення по день остаточного погашення (виплати) такої заборгованості.

Спираючись на правові позиції Верховного Суду, апелянт наголосив на застосуванні норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду у справах №805/294/16-а, №820/6287/16, апелянт зазначив про відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні незалежно від виду виплат, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, які останній зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Апелянтом подана до суду апеляційної інстанції заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заяви послався на вимоги ст.132, підпункти 1,2 пункту 3 та пункту 4 ст.134, ч.7 ст.139 КАС України, правові висновки Верховного Суду, зроблені ним у постановах від 29.10.2020 у справі №686/5064/20, від 05.03.2021 у справі №200/10801/19-а, від 16.03.2021 у справі №520/12065/19, Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, а також практику Європейського суду з прав людини.

На підтвердження витрат на правничу допомогу апелянт надав : копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Степанишеної А.В., копію додаткової угоди від 05.02.2025 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021, копію акту про надання правової (правничої) допомоги від 12.02.2025.

Апелянт також до суду надав додаткові письмові пояснення в яких зазначив, що ані попередньою редакцією норм статей 116,117 КЗпП України, ані їх оновленою редакцією не передбачено будь-яких обмежень чи обставин, за яких роботодавець, який допустив прострочення виплат належних працівнику сум при звільненні та у належному об`ємі відповідно до подальших підтверджених висновками суду перерахунків, звільняється від відповідальності за несвоєчасний розрахунок і, як наслідок, не може нести обов`язку виплати середнього заробітку звільненому працівнику за весь час даного прострочення по день остаточного погашення (виплати) такої заборгованості.

На цей час усталеною є судова практика, за якою загальний період затримки розрахунку звільненого працівника умовно поділяється на 2 частини. Так, за період затримки в розрахунку при звільненні до 19.07.2022 суд переважно застосовує норми закону в редакції, що діяли до 19.07.2022 ( в тому числі за наявності підстав застосовує відповідні принципи співмірності та пропорційності з вирахування та стягнення з роботодавця середнього заробітку працівника), а за період затримки з 20.07.2022 у разі тривалості терміну затримки розрахунку - застосовує норму статті 117 КЗпП України в чинній редакції та покладає на роботодавця обов`язок стягнення відповідно повного середнього заробітку за 6 місяців без будь-яких обмежень. Оскільки остаточний розрахунок з ним проведено лише у жовтні 2024 року, то до спірних правовідносин слід застосовувати приписи статті 117 КЗпП України як в редакції до внесення змін, так і в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ від 01.07.2022.

Підкреслив, що закріплені у статтях 116,117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного та своєчасного розрахунку з працівником.

Зауважив, що відповідач власною позицією під час розгляду справи вводить суд в оману, оскільки регулярно вдається до маніпуляцій з розрахунком грошового забезпечення (заробітної плати), середньоденного розміру грошового забезпечення та середньомісячної заробітної плати (що використовується як розрахункова величина до обрахунку середнього заробітку) як позивача, так і більшості колишніх співробітників органів військової прокуратури України за позовами останніх, не включаючи до даних розрахунків належних складових грошового забезпечення, зокрема, винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду ( так звана винагорода за участь в АТО/ООС).

Вказав, що відповідачем не дотримано вимоги законодавства та допущено затримку в проведенні розрахунку ( за період з 12 липня 2016 року (встановленого рішенням суду у справі №520/6483/22) по день остаточного розрахунку 10 жовтня 2024 року) і виплаті перерахованих складових грошового забезпечення (2 431 день). За даних обставин вина відповідача та, як наслідок, беззаперечний та беззастережний обов`язок у проведенні належного та встановленого законодавством відшкодування середнього заробітку за час зазначеної затримки в розрахунку є цілком встановленими та обґрунтовано доказаними.

Апелянт піддав критиці позицію відповідача з приводу неможливості неодноразового заявлення громадянином вимог про виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за кожним фактом отримання недоплати з конкретного виду грошового забезпечення.

Так, предмети спорів та рішення судів за згаданими відповідачем спорами стосувались зобов`язання нарахування середнього заробітку за час затримки в розрахунку виплати абсолютно різних видів грошового забезпечення, які являли собою окремі види основного та додаткового грошового забезпечення військовослужбовця, що не виплачувались за різний проміжок проходження військової служби та період після звільнення, у той час як предметом спору в цій справі виступає зобов`язання нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки в розрахунку основного щомісячного грошового забезпечення, що являє собою базовий обсяг грошового забезпечення військовослужбовця відповідно до ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а обов`язок щодо своєчасної оплати якого виник у відповідача з липня 2016 року, як встановлено судовим рішенням у справі № 520/6483/22.

ОСОБА_1 критично розцінив посилання як суду першої інстанції, так і відповідача на постанову Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з підстав необхідності спрямування усіх фінансових ресурсів на виплати особам, залученим до стримування збройної агресії Російської Федерації на території України.

Зазначив про безпідставність доводів відповідача щодо неможливості стягнення на його користь витрат на правову допомогу, оскільки це є порушенням , передбаченого Конституцією та законами України, його права на професійну правничу допомогу, за якою він змушений був звернутися у зв`язку з численними та постійними порушеннями законодавства з боку відповідача, браком часу та професійною зайнятістю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України з липня 2009 року по січень 2020 року(а.с.23-24).

Згідно з витягом із послужного списку майора юстиції ОСОБА_1 судом встановлені наступні періоди проходження позивачем служби в органах прокуратури України:

-з 01.08.2008 по 13.06.2009 курсант військово-юридичного факультету Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого;

-з 14.06.2009 по 13.07.2009 відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі;

-з 14.07.2009 по 06.07.2011 помічник військового прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України;

-з 07.07.2011 по 14.08.2012 старший слідчий Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України;

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнений з військової служби у запас за п. г (у зв`язку із скороченням штатів).

-з 15.08.2012 по 18.02.2013 прокурор Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України;

-з 19.02.2013 по 31.08.2014 старший прокурор Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України;

-з 01.09.2014 по 23.02.2015 старший прокурор Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України;

-23.02.2015 відповідно до ст.20 та 23 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ;

-з 24.02.2015 по 05.07.2015 старший прокурор Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України;

-з 06.07.2015 по 19.08.2015 прокурор Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України;

-з 19.08.2015 по 22.10.2018 прокурор Військової прокуратури Харківського гарнізону сил антитерористичної операції;

-з 22.10.2018 по 28.01.2020 прокурор Військової прокуратури Луганського гарнізону (м. Рубіжне Луганської обл.) у складі Військової прокуратури об`єднаних сил.

04.01.2020 наказом Міністра оборони України № 4 позивача звільнено з військової служби в запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) (а.с.21).

Наказом Військової прокуратури об`єднаних сил №67 від 22 січня 2020 року майора юстиції ОСОБА_1 на підставі наказу Міністра оборони України від 4 січня 2020 року №4 звільнено з 28 січня 2020 року з посади прокурора військової прокуратури Луганського гарнізону та з органів прокуратури, виключено зі списків особового складу Військової прокуратури об`єднаних сил, усіх видів забезпечення, у зв`язку із звільненням з військової служби відповідно до підпункту г пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та направлено його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також цим наказом установлено виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби і доручено Відділу фінансування та бухгалтерського обліку Військової прокуратури об`єднаних сил провести повний розрахунок у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з військової служби до його виключення зі списків особового складу Військової прокуратури об`єднаних сил.

Згідно з розрахунковим листом військової прокуратури Луганського гарнізону загальна сума виплачена ОСОБА_1 у січні 2020 року при звільненні склала 383 091,07 гривень (а.с.71).

Наказом Генерального прокурора України від 17 серпня 2015 року №67ш утворено Військову прокуратуру сил антитерористичної операції на правах регіональної.

До 2018 року у Військової прокуратури сил антитерористичної операції не було бухгалтерської служби або іншого підрозділу, на який можливо було б покласти виконання таких функцій.

У зв`язку з цим, такі функції у період з 17 серпня 2015 року до 31 січня 2018 року покладались на управління планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку, звітності, внутрішнього контролю та аудиту Генеральної прокуратури України відповідно до Положення про управління планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку, звітності, внутрішнього контролю та аудиту Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 26 квітня 2016 року №167.

4 січня 2018 року Військова прокуратура сил антитерористичної операції була зареєстрована як розпорядник бюджетних коштів, а відділ фінансування та бухгалтерського обліку Військової прокуратури сил антитерористичної операції відповідно до наказу Генерального прокурора від 22 вересня 2017 року №80ш розпочав роботу з 1 лютого 2018 року.

Положеннями Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19 вересня 2019 року №113-ІХ визначено ліквідувати в органах прокуратури України ланку органів військової прокуратури, у зв`язку з чим розпочався процес звільнення військовослужбовців військової прокуратури як з військової служби, так і з прокурорсько-слідчих посад.

На виконання приписів зазначеного Закону 23 грудня 2019 року Генеральний прокурор видав наказ №351, яким 2 січня 2020 року визначено днем початку роботи Офісу Генерального прокурора.

Наказом Офісу Генерального прокурора №66 від 05.02.2020 перейменовано юридичну особу Військова прокуратура об`єднаних сил у Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наказом Офісу Генерального прокурора №74 від 17.03.2023 перейменовано юридичну особу Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (на правах обласної прокуратури) на юридичну особу Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як встановлено судом з програми Діловодство спеціалізованого суду, ОСОБА_1 після припинення проходження публічної служби було ініційовано низку судових справ з приводу виплати йому грошового забезпечення, в яких вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні були заявлені у наступних справах: №520/9821/2020, №520/1626/21, №520/14383/21, №520/971/22, №520/1897/22, №520/10691/23, №520/23521/23, №520/12764/24, №520/12768/24.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

12.11.2020 рішенням Харківського окружного адміністративного у справі №520/9823/20 з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 стягнуто суму в розмірі 7888,18 грн в якості грошової компенсації за неотримане за час військової служби речове майно.

27.01.2021 зазначене рішення у справі №520/9823/20 виконано відповідачем шляхом зарахування коштів в розмірі 7888,18 грн на картковий рахунок позивача, що підтверджено випискою по рахунку.

09.08.2021 постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/1626/21, яке набрало законної сили, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати при звільненні компенсації за неотримане речове майно у розмірі 34 697,13 грн за період з 29.01.2020 по 26.01.2021 із застосуванням принципу співмірності.

16.12.2020 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/9822/20, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2021, зобов`язано Спеціалізовану прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил врахувати час роботи ОСОБА_1 в органах прокуратури з 15.08.2012 по 23.02.2015 до вислуги років та провести повторний розрахунок грошової компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням висновків суду та здійснити виплату з урахуванням отриманих сум; зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у воєнній та оборонній сфері об`єднаних сил здійснити повторний розрахунок грошової компенсації за дні невикористаної відпустки ОСОБА_1 із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, та здійснити виплату з урахуванням отриманих сум.

На виконання зазначеного рішення суду органами державної виконавчої служби в рамках проведення виконавчих дій по виконавчим провадженням №65754524 та №65754441 від 10.06.2021 в примусовому порядку 05.07.2021 було стягнуто з відповідача частину виплат, що підтверджується випискою по рахунку АТ Райффайзен банк Аваль, а саме: 35043,50 грн грошової компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 25 календарних днів та 63539,34 грн грошової компенсації за невикористані дні щорічних основних відпусток.

27.06.2022 постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/14383/21, яке набрало законної сили, залишено без змін рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.10.2021 в частині зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.07.2020 по 04.07.2021 на виплачену частину грошової компенсації за дні невикористаних відпусток.

22.03.2021 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/224/21 стягнуто зі Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил на користь ОСОБА_1 суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 36 136,81.

15.12.2021 рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/224/21 виконано відповідачем шляхом зарахування коштів на картковий рахунок в розмірі 36 136,81 грн з відрахуванням податків і зборів.

28.06.2022 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі 520/971/22, яке набрало законної сили, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 29.01.2020 по 14.12.2021 у розмірі 33 922 грн 29 коп з відрахуванням необхідних податків та зборів ( із застосуванням принципу співмірності).

17.05.2021 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/3821/21 зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 05.01.2016 по 31.01.2018 із застосуванням постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі-Постанова №1294) з урахуванням отриманих сум.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військові та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 із застосуванням Постанови №1294 з урахуванням отриманих сум.

На виконання зазначеного судового рішення органами державної виконавчої служби в рамках проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню №67912795 від 15.12.2021 в примусовому порядку 29.12.2021 стягнуто з боржника частину виплат у розмірі 1 911,07 грн.

11.07.2023 рішенням Харківського окружного адміністративного суду справі №520/1897/22 зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.01.2016 по 28.12.2021 ОСОБА_1

22.11.2023 постановою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора, скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023, прийнято постанову, якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

21.02.2024 постановою Верховного Суду у справі №520/1897/22 змінено постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови; в іншій частині постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22.11.2023 залишено без змін.

31.01.2022 на виконання рішення суду у справі №520/3821/21, відповідачем здійснено перерахунок та сплачено ОСОБА_1 недораховані кошти у сумі 1 187,02 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №46, №47, №48 від 28.01.2022.

13.03.2025 постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/10691/23, яке набрало законної сили, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в частині надбавки за вислугу років за період з 15.12.2021 по 30.01.2022 у розмірі 1187,02 грн. За цією постановою середній заробіток , який належить нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 15.12.2021 по 30.01.2022 становить 67 269,22 грн (1431,26 грн * 47 к.дн. затримки).

10.08.2021 постановою Другого апеляційного адміністративного суду від у справі №520/1625/21 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.

На виконання зазначеного судового рішення 13.04.2024 відповідачем здійснено виплату ОСОБА_1 спірної суми у розмірі 457,03 грн.

17.10.2024 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/12768/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2025, яка набрала законної сили, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати середній заробіток за час затримки в розрахунку грошової винагороди за 6 місяців (з урахуванням винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду та з урахуванням середньоденної заробітної плати (грошового забезпечення) у розмірі 1431,26 грн на день звільнення з військової служби) і стягнути 261 920 грн 58 коп. на користь ОСОБА_1 . Зазначена сума середнього заробітку виплачена за період з 29.01.2020 по 10.04.2024 за 183 дні.

15.11.2022 рішенням Харківського окружного адміністративного суду від у справі №520/9821/2020 зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.01.2020 по 28.02.2020 в розмірі 42937,80 грн та недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 22494,88 грн з утриманням з присуджених сум податків та зборів та інших обов`язкових платежів, встановлених законодавством. Відповідно до цього рішення остаточний розрахунок із ОСОБА_1 було проведено 28.02.2020 шляхом виплати позивачу суми винагороди за участь в АТО у розмірі 2301,42 грн та суми грошового забезпечення в загальному розмірі 4689,42 грн, що загалом складає 6990,84 грн.

21.08.2023 судове рішення у справі №520/9821/2020 було виконано відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями.

24.04.2025 постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/23521/23, яка набрала законної сили, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.01.2020 по 22.08.2023 у розмірі 286 940,56 грн. За цією постановою за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 (включно) (901 календарний день) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням принципу співмірності становить 22 157,46 грн; за період з 19.07.2022 по 22.08.2023 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 264 783,10 грн (1431,26 грн * 185 к.дн.).

08.09.2023 рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/16195/23 , яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2024, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної відпустки з урахуванням грошової винагороди за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, та здійснити її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

13.04.2024 на виконання зазначеного судового рішення відповідачем здійснено нарахування та сплачено ОСОБА_1 19 162,66 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 11.04.2024 за №337.

03.02.2025 постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/12764/24, яка набрала законної сили, зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаних відпусток за період з 05.07.2021 по 12.04.2024, але не більше ніж за шість місяців, у сумі 261 920,58 грн з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.

26.06.2024 постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі №520/6483/22 зобов`язано Офіс Генерального прокурора перерахувати, зарахувавши до вислуги років весь період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м. Харків, та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 12.07.2016 по 31.01.2018, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону перерахувати, зарахувавши до вислуги років період навчання у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого м. Харків, та виплатити ОСОБА_1 відповідні складові щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 01.02.2018 по 28.01.2020, та винагороду за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оброни, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції за період з 22.10.2018 по 28.01.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зазначене судове рішення у справі №520/6483/22 було виконано.

27.09.2024 Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону було перераховано на рахунок ОСОБА_1 грошове забезпечення на виконання судового рішення у справі №520/6483/22 за період з 01.02.2018 по 28.01.2020 в сумі 12 522,38 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1099 від 26.09.2024 (а.с.36).

10.10.2024 Офісом Генерального прокурора було перераховано на рахунок ОСОБА_1 на виконання судового рішення у справі №520/6483/22 за виконавчим провадженням ВП76030242 від 13.09.20204 надбавку за вислугу років, грошове забезпечення в розмірі 6991,29 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4204 від 08.10.2024 (а.с.43).

Позивач, вважаючи, що відповідач, не провівши розрахунок належного розміру складових грошового забезпечення за час проходження ним служби з 12 липня 2016 року (термін, встановлений судовим рішенням у справі №520/6483/22), не провів з ним повний розрахунок при його звільненні (28.01.2020) по 10 жовтня 2024 року (день остаточної виплати перерахованого грошового забезпечення на виконання судового рішення), порушив його права, передбачені ст.ст.116,117 КЗпП України, звернувся із цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що заявлені позивачем вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні у справах: №520/9821/2020, №520/1626/21, №520/14383/21, №520/971/22, №520/1897/22, №520/10691/23, №520/23521/23, №520/12764/24, №520/12768/24 призводять до припинення існування у межах спірних правовідносин порушеного права в аспекті як ст.117 КЗпП України в редакції як до внесення змін Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ, так і ст.117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ, оскільки ст.117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ установлено преклюзивний строк обчислення середнього заробітку у 6 місяців, який не може бути ані поновлений, ані подовжений, ані використаний повторно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі- Закон №2011-ХІІ, (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1991 №2232-ХІІ (далі-Закон №2232-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 ( у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин), передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною 1 ст.47 КЗпП України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України ( у редакції, чинній на час звільнення позивача) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У своєму позові ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку грошового забезпечення з урахуванням винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду за 2 періоди: 1) з 12.07.2016 по 19.07.2022; 2) з 20.07.2022 по 10.10.2024, обмежений 6 місяцями.

Щодо права позивача на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку за положеннями ст.117 КЗпП України за період з 12.07.2016 по 19.07.2022 .

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

З урахуванням того, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику при звільненні всіх належних сум, на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби, допускається поширення норм статей 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними.

У цьому контексті колегія суддів зауважує, що приписи частини 1 статті 47, частини 1 статті 116, частини 1 статті 117 КЗпП України (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) установлюють загальне правило, згідно з яким у випадку звільнення працівника власник або уповноважений ним орган зобов`язаний виплатити йому всі належні суми у день звільнення, а якщо в указаний строк цього не було зроблено з вини власника або уповноваженого ним органу, то підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь затримки до дня фактичного розрахунку.

Межі дії диспозиції частини 1 статті 117 КЗпП України визначені її гіпотезою, яка указує на умови, за наявності яких вступає в дію правило про виплату середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Обставини, з настанням яких необхідно здійснювати це правило, пов`язані з фактами звільнення працівника та невиплатою йому з вини власника або уповноваженого ним органу належних сум у день звільнення.

Ці обставини не зазнали змін внаслідок унесення змін до статей 116, 117 КЗпП України Законом України від 1 липня 2022 року №2352-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі-Закон №2352-ІХ).

Обставини цієї справи свідчать про те, що позивача було звільнено з органів прокуратури 28.01.2020.

Право на отримання ОСОБА_1 в належному розмірі складових частин щомісячних основних, додаткових, одноразових видів грошового забезпечення, в яких враховується надбавка за вислугу років за період з 12.07.2016 по 28.01.2020 та винагороди за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ чи в АТО за період з 22.10.2018 по 28.01.2020 було порушене Офісом Генерального прокурора та Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил та згодом захищене адміністративним судом в іншому спорі (справа №520/6483/22).

Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, пов`язані з недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний з днем звільнення, в який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян касаційного адміністративного суду у постанові 06.12.2024 у справі №440/6856/22.

У постанові від 01.05.2024 у справі №140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що незважаючи на визначення приписами ст.117 КЗпП України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами ст. 116 КЗпП України, яким є день звільнення.

Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 КЗпП України у цій справі, є 29 січня 2020 року - дата звільнення позивача та дата розрахунку з ним (10.10.2024), а не 12 липня 2016 року, як помилково зазначив позивач у своєму позові.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України (у редакції, чинній на дату виникнення спірних відносин) передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року №2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ) положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Закон №2352-ІХ і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19 липня 2022 року.

За таких обставин до спірних правовідносин застосуванню підлягають приписи статті 117 КЗпП України в редакції як до, так і після внесення до неї змін Законом №2352-ІХ, а саме:

1) період з 29 січня 2020 року до 18 липня 2022 року - до якого підлягають урахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, та висновки Верховного Суду (№761/9584-15-ц), які стосуються безпосередньо цієї статті у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року;

2) період з 19 липня 2022 року до 09 жовтня 2024 року - до якого підлягають врахуванню норми статті 117 КЗпП України, у редакції чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які відповідач невчасно сплатив.

Такий правовий підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі, викладеною у постанові від 6 грудня 2024 року у справі №440/6856/22.

Щодо права позивача на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку за положеннями ст.117 КЗпП України за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 .

Вирішення питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу з визначенням розміру такого заробітку здійснюється за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період..

Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі-Порядок №260)

Як вбачається з положень п. 7 Порядку № 260, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Отже, при обчисленні розміру середньоденного грошового забезпечення військовослужбовця, слід виходити з числа календарних днів за цей період.

Під час розгляду справи № 520/971/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/104973032) встановлено, що розмір грошового забезпечення позивача за листопад 2019 року становить 46 737,04 грн, за грудень 2019 року - 40 569,61 грн.

Колегією суддів встановлено, що на виконання рішення суду у справі №520/6483/22 ОСОБА_1 були виплачені не донараховані кошти: 27.09.2024 Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону в сумі 12 522,38 грн, а 10.10.2024 - Офісом генерального прокурора в сумі 6 991,29 грн (а.с.36,43).

Як зазначалось вище, днем виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення є 28.01.2020, тобто двома попередніми місяцями перед звільненням є листопад 2019 року (30 календарних днів, розмір грошового забезпечення - 46737,04 грн) та грудень 2019 року (31 календарний день, розмір грошового забезпечення - 40569,61 грн).

Таким чином, розмір середньоденного грошового забезпечення ОСОБА_1 складає 1431,26 грн (87306,65 грн/61 календарний день).

З огляду на зазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку позивачу за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 мав становити 1 290 996,52 грн. (1431,26 грн х 902 календарні дні затримки).

Разом з тим, колегією суддів було встановлено, що позивач ОСОБА_1 вже неодноразово звертався до суду з численними позовами до військової частини НОМЕР_1 , Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за спірний період, які були задоволені судами в різні періоди часу, а саме:

-у справі №520/1626/21 -до військової частини НОМЕР_1 за період з 29.01.2020 по 26.01.2021 ( за 364 календарних дні) з урахуванням судового рішення у справі №520/9823/20;

-у справі №520/971/22 - до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил за період з 29.01.2020 по14.12.2021 (за 685 календарних днів) з урахуванням судового рішення у справі №520/224/21;

-у справі №520/10691/23 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону -за період з 15.12.2021 по 30.01.2022 (за 47 календарних днів) з урахуванням судового рішення у справі №520/3821/21;

-у справі №520/12768/24- до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону - за період з 29.01.2020 по 10.04.2024 (за 183 календарних дні) з урахуванням судового рішення у справі №520/1625/21;

-у справі №520/9821/2020-до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил - за період з 28.01.2020 по 28.02.2020 ( за 30 календарних днів);

- у справі №520/23521/23- до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону - за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 (за 901 календарний день) та за період з 19.07.2022 по 22.08.2023 ( за 185 календарних дні) з урахуванням судового рішення у справі №520/9821/20;

-у справі №520/14383/21- до керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил - за період з 01.07.2020 по 04.07.2021 (за 369 календарних днів) з урахуванням судового рішення у справі №520/9822/20;

-у справі №520/12764/24 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону- за період з 05.07.2021 по 12.04.2024 (за 183 календарні дні) з урахуванням судового рішення у справі №520/16195/23.

Всі вище перераховані судові рішення набрали законної сили.

Колегія суддів зазначає, що остаточний розрахунок з позивачем мав був проведений 28.01.2020- в день звільнення.

Проте фактично він був здійснений в декілька етапів на виконання судових рішень у справах: №520/9823/20, 520/224/21, 520/3821/21, 520/1625/21, 520/9821/20, 520/9822/20, 520/16195/23, №520/6483/22.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачеві був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з органів прокуратури 28.02.2020 на підставі судових рішень у справах : №520/1626/21, №520/971/22, №520/10691/23, №520/12768/24, №520/9821/2020, №520/23521/23, 520/14383/21, №520/12764/24, у тому числі за період з 29.01.2020 по 18.07.2022, а тому при вирішенні даної справи середній заробіток за період з 29.01.2020 по 18.07.2022 є таким, що стягнутий з роботодавця на користь ОСОБА_1 відповідно до вище перерахованих судових рішень, які набрали законної сили, отже, не може бути стягнутий повторно.

Щодо права позивача на виплату йому середнього заробітку за час затримки розрахунку за положеннями ст.117 КЗпП України за період з 19.07.2022 по 09.10.2024 (обмежений 6 місяцями) колегія суддів зазначає наступне.

До цього періоду підлягають застосуванню норми статті 117 КЗпП України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, а Верховний Суд у постанові від 06.12.2024 у справі № 440/6856/22 зазначив про те, що до цього періоду не підлягає застосуванню принцип співмірності, тому загальна кількість днів затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 (шість місяців) становить 185 календарних днів.

Таким чином середній заробіток позивача за період 6 місяців складає 264 783,10 грн (1 431, 26 грн середньоденне грошове забезпечення*185 календарних днів).

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2025 у справі №520/23521/23, яка набрала законної сили 24.04.2025, Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону було зобов`язано нарахувати та стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням судового рішення у справі № 520/9821/20, в тому числі , за період з 19.07.2022 по 22.08.2023 (за 185 календарних днів) 264 783,10 грн.

З урахуванням вище викладеного, середній заробіток за період з 19.07.2022 по 09.10.2024 (обмежений 6 місяцями), є таким , що стягнутий з роботодавця відповідно до судового рішення, яке набрало законної сили, а тому не може бути стягнутий повторно.

Посилання апелянта на те, що ані попередньою редакцією норм КЗпП, ані оновленою не передбачено будь-яких обмежень чи обставин, за яких роботодавець, який допустив прострочення виплат належних працівнику сум при звільненні та у належному об`ємі відповідно до послідуючих підтверджених висновками суду перерахунків, звільняються від відповідальності за несвоєчасний розрахунок та не може нести обов`язку виплати середнього заробітку звільненому працівнику за весь час прострочення по день остаточного погашення такої заборгованості колегія суддів вважає необґрунтованими з урахуванням вище зазначеного.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у справах №805/294/16-а, №820/6287/16, оскільки обставини справи та спірні правовідносини у зазначених справах та справі, що переглядається, не є подібними. Відтак висновки, на які послався апелянт, не є релевантними до спірних правовідносин у справі, яка переглядається.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Підстави для перерозподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року по справі № 520/29342/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін