Справа № 380/22288/24
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/22288/24 пров. № А/857/11498/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року (ухвалене головуючим суддею Сподарик Н.І. у м. Львові) у справі № 380/22288/24 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №29589/13-01-07-09 від 05.07.2024 та податкове повідомлення-рішення №29594/13-01-07-09 від 05.07.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені на підставі акту (довідки) фактичної перевірки №24538/13/14/РРО/ НОМЕР_1 від 12.06.2024, складеного за результатами проведеної представниками ГУ ДПС у Львівській області фактичної перевірки. Зазначає, що посадові особи відповідача, отримавши направлення на проведення перевірки 31.05.2024, тільки на сьомий день можливості проведення перевірки почали її проведення, чим обмежили себе та платника податку в часі проведення перевірки. Крім цього, зазначає, що наказу на проведення перевірки інспектори для ознайомлення не надали, платник податку такий не підписувала. Відповідно, інспектори не мали права приступати до проведення перевірки. Оскільки перевірка проведене без відповідних підстав, за відсутності наказу, з порушенням встановленого порядку проведення такої перевірки, то дії щодо складання акту (довідки) фактичної перевірки і прийняття на його основі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є протиправними.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що перевірка, яка проведена контролюючим органом та зроблена оцінка щодо дотримання платником податків при здійсненні розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, з огляду на підстави проведення перевірки та виявлене порушення вимог Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідає предмету, встановленому п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Доводи позивача, що в межах цієї справи мало місце вихід відповідачем за межі предмету фактичної перевірки, недотримання процедури призначення й невручення наказу на перевірку є безпідставними, і не підтверджено жодними доказами. Суд також зазначив, що перевірка проводилась в присутності продавця ОСОБА_2 , якій вручено копію наказу №2897-ПП від 31.05.2024 про що свідчить підпис в направленнях на перевірку, а тому, твердження представника позивача про не вручення наказу про проведення перевірки є необґрунтованими.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивачка, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що нею було подано заперечення від 28.06.2024 № 16-06/2024 на акт перевірки від 12.06.2024. До поданого заперечення було долучено документи, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, а саме договори, накладні, витратні накладні, акти та інші первині бухгалтерські документи. Ненадання цих документів безпосередньо під час проведення фактичної перевірки було зумовлено відсутністю її в Україні з 08.06.2024 по 15.06.2024 та у зв`язку із діями самих працівників відповідача, оскільки ними було надано запит про отримування документів за день до завершення перевірки.

При цьому, контролюючим органом, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, не подано доказів на підтвердження обставин відсутності таких документів за місцем реалізації товарів.

Відповідач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець. Дата державної реєстрації: 23.09.1998, номер запису: 0001111.

Видами діяльності є: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний). Інші: 46.48 Оптова торгівля годинниками та ювелірними виробами; 47.77 Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Перебуває на обліку Головному управління ДПС у Львівській області.

31.05.2024 Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято наказ №2897-ПП від 31.05.2024 «Про проведення фактичної перевірки», відповідно до якого на підставі статті 20 та підпунктів 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI наказано провести фактичну перевірку магазину ювелірних виробі « ІНФОРМАЦІЯ_1 , срібло», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 щодо дотримання порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі свідоцтв про державну реєстрацію, виробництва та обігу підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору з 03.06.2024.

Працівниками ГУ ДПС у Львівській області відповідно до наказу від 31.05.2024 року № 2897-ПП та направлень на перевірку від 31.05.2024 року № 5713, № 5714 була проведена фактична перевірка магазину ювелірних виробів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Перевірка проведена у присутності продавця ОСОБА_2 , про що свідчить підпис в направленнях на перевірку.

В ході перевірки продавцю ОСОБА_2 було вручено запит про надання документів.

За результатами проведеної перевірки, відповідачем складено акт (довідка) фактичної перевірки №24538/13/14/РРО/ НОМЕР_2 від 12.06.2024.

Відповідно до акту (довідки) фактичної перевірки встановлено наступні порушення:

не проведення через реєстратор розрахункових операцій суму готівкових коштів, що знаходились на місці проведення розрахунків в сумі 1020,00 грн;

порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: відсутні прихідні накладні на товар, щодо знаходився на місці проведення реалізації на суму 764182,00 грн (інвентаризаційний акт дод. 1);

в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 , срібло» здійснювала діяльність з продажу товарів продавець ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ). Повідомлення про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Львівській області не подавала;

надано запит від 10.06.2024 про надання документів. Станом на 12.06.2024 на 12:00 год до перевірки не надано запитувані документи.

Відповідно до висновків акту (довідки) фактичної перевірки встановлено наступні порушення п. 1, 2, 12 ст. 3 Закону України від 06.07.95 №265/95ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», п. 85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, ст. 2 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII із змінами внесеними Законом України від 28.12.2014 №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», а саме використання праці найманої особи без належного оформлення трудових відносин.

Листом від 14.06.2024, Головним управлінням ДПС у Львівській області направлено копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

ФОП ОСОБА_1 подано заперечення від 28.06.2024 №16-06/2024 на акт перевірки від 12.06.2024. Комісією по розгляду спірних питань розглянуто дане заперечення та прийнято рішення висновки акта перевірки залишити без змін.

На підставі акту фактичної перевірки, Головним управлінням ДПС у Львівській області прийнято рішення від 05.07.2024 №29589/13-01-07-09, яким за виявлене перевіркою порушення п.1, 2, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано до позивача суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 765192,00 грн. та на підставі п.п. 54.3.3 п.54.3 ст.54 та п.121 ст.121 Податкового кодексу України застосовано до позивача штраф у сумі 1020,00 грн.

За результатами розгляду скарги представника ФОП ОСОБА_1 адвоката Дубініна Р.В. від 24.07.2024 №04-07/2024 (вх. ДПС №28840/6 від 26.07.2024) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 05.07.2024 №№29589/13-01-07-09, 29594/13-01-07-09 ДПС України прийнято рішення про результати розгляду скарги №28640/6/99-00-06-03-02-06 від 23.09.2024, яким ППР ГУ ДПС у Львівській області від 05.07.2024 за №29589/13-01-07-09 та за №29594/13-01-07-09 залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Вважаючи спірні податкові повідомлення - рішення протиправними, позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів, вважає за потрібне зазначити, що в суді апеляційної інстанції скаржник не ставить під сумнів висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав проведення перевірки та проведення її податковим органом у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині щодо наявності підстав проведення перевірки та проведення її відповідно до вимог Податкового кодексу України, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Щодо суті виявлених порушень то слід зазначити таке.

Як згадувалось вище, відповідно до акту (довідки) фактичної перевірки встановлено наступні порушення:

не проведення через реєстратор розрахункових операцій суму готівкових коштів, що знаходились на місці проведення розрахунків в сумі 1020,00 грн;

порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме: відсутні прихідні накладні на товар, щодо знаходився на місці проведення реалізації на суму 764182,00 грн (інвентаризаційний акт дод. 1);

в приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 , срібло» здійснювала діяльність з продажу товарів продавець ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ). Повідомлення про прийняття на роботу ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Львівській області не подавала;

надано запит від 10.06.2024 про надання документів. Станом на 12.06.2024 на 12:00 год до перевірки не надано запитувані документи.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР).

Згідно зі ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: 1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; 2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).

З аналізу наведеної норми, слід дійти висновку, що суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи та видавати (в паперовому вигляді та/або електронній формі) розрахунковий документ встановленої форми та змісту, що підтверджує виконання розрахункової операції.

Згідно з п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах, зокрема, у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що п. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків: 1) непроведення розрахункової операції через РРО; 2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки; 3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа. Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту п. 1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, а третій - з п. 2 ст. 3 Закону №265. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) й утворює склад правопорушення.

Згідно п. 12 ст. 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння);

Відповідно до ст. 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Відтак, з аналізу наведених вище норм слідує, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що факт порушення вимог Закону № 265/95-ВР має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім цього, чю 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин 1 4 ст. 79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів встановила, що позивачкою до апеляційної скарги було долучено ряд доказів/документів, які на її переконання свідчать про відсутність порушення нею вимог Закону № 265/95-ВР.

Разом з цим, в обґрунтування неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції так і під час перевірки, покликається на те, що з 08.06.2024 по 15.06.2024 вона була відсутня в Україні у зв`язку перебуванням в Республіці Польщі на лікуванні.

На підтвердження відсутні в Україні на момент здійснення перевірки долучено до матеріалів справи долучено копію закордонного паспорту з відповідними відмітками.

Крім цього, до матеріалів справи долучено копії інформаційних карт «ortop poliklinika» на «Oleksandra Lipkevych» від 08.04.2024, 29.07.2024, 15.11.2024, 29.11.2024, що свідчить про її неодноразові візити до Республіки Польщі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за потрібне взяти до уваги докази/документи, які долучені до апеляційної скарги.

Разом з цим, суд зазначає, що такі докази, згідно доводів позивачки були надані до скарги, яка направлена до ДПС України, представником ФОП ОСОБА_1 адвоката Дубініна Р.В. від 24.07.2024 №04-07/2024 (вх. ДПС №28840/6 від 26.07.2024) на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 05.07.2024 №№29589/13-01-07-09, 29594/13-01-07-09. Вказане не заперечується відповідачем.

Так, на спростування доводів відповідача про порушення нею ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації долучено: Довідка про опломбування реєстратора розрахункових операцій від 05.10.2024 № 70, Договір № ДС 08/09-6Р від 08.09.2023, Замовлення ЗКЗ-014777 від 08.09.2023, Акт здачі прийняття давальницької сировини № 223 від 08.09.2023, Договір купівлі-продажу № б/н від 01.12.2023, Видаткова накладна від 01.12.2023, Договір купівлі - продажу № б/н від 01.12.2023, Видаткова накладна від 01.12.2023, Договір купівлі - продажу № б/н від 01.12.2023, Видаткова накладна від 01.12.2023, Договір купівлі - продажу № б/н від 01.12.2023, Видаткова накладна від 01.12.2023, Договір купівлі - продажу № б/н від 01.12.2023, Видаткова накладна від 01.12.2023, Договір купівлі - продажу № б/н від 01.12. 2023, Видаткова накладна від 01.12.2023, Договір купівлі - продажу № 156 від 05.12.2023, Договір № ДС 09/09-3 від 08.09.2023, Акт здачі прийому № 1 від 02.10.2019, Замовлення від 03.09.2019, Прибуткова накладна приймання давальницької сировини №6 від 03.09.2019, Договір про надання послуг від 03.09.2019, Акт здачі - прийому № 2 від 02.10.2019, Замовлення від 02.09.2019, Прибуткова накладна приймання давальницької сировини №1 від 02.09.2019, Договір про надання послуг від 02.09.2019, Накладна на обмін давальницької сировини № 36-1 від 14.08.2023, Накладна на відпуск готової продукції №36 від 24.08.2023, Договір на переробку давальницької сировини від 14.08.2023, Витяг, Реєстраційне повідомлення від 29.05.2018, Витяг, Платіжне доручення № 833 від 04.03.2024, Акт - накладна №54 від 05.02.2024, Акт здачі прийому давальницької сировини, Акт - накладна послуг з переробки від 02.02.2024, Акт здачі - прийняття робіт № 238 від 09.11.2023, Акт здачі - прийняття давальницької сировини № 224 від 08.09.2023, Акт здачі - прийняття робіт № 588 від 09.11.2023, Акт здачі - прийняття давальницької сировини № 757 від 08.09.2023, Акт здачі прийому № 2 від 01.07.2021, Замовлення від 01.06.2021, Прибуткова накладна№1 від 01.06.2021, Акт здачі - прийому № 18 від 02.07.2021, Прибуткова накладна приймання давальницької сировини №1 від 01.06.2021, Акт здачі прийому №20 від 05.07.2021, Замовлення від 03.06.2021, Прибуткова накладна приймання давальницької сировини №8 від 03.06.2021, Акт здачі - прийому №73 від 30.06.2021, Замовлення від 24.05.2021, Прибуткова накладна приймання давальницької сировини № 69 від 24.05.2021, Акт здачі прийому № 74 від 30.06. 2021, Замовлення від 02.06.2021, Прибуткова накладна приймання давальницької сировини № 5 від 02.06.2021, Платіжна інструкція від 24.06.2024, Видаткова накладна № 139/23 від 05.12.2023, Видаткова накладна № 143/1/24 від 28.05.2024, Платіжна інструкція від 07.09.2024, Видаткова накладна № 144/1/24 від 31.05.2024, Акти від 18.10.2021.

В постанові від 05.04.2023 по справі № 420/7844/20 Верховний Суд вказав, що сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Відтак, наведеними вище доказами спростовується висновок відповідача про порушення позивачем вимог Закону № 265/95-ВР, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та таким, що підлягають скасуванню.

Таким чином, суд вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції, а відтак відсутні підстави для відмови в задоволенні позову.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 7662 грн 12 коп. та за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 11493 грн 18 коп., а тому судові витрати підлягають до відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 19155 грн 30 коп.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі № 380/22288/24 скасувати на прийняти нове рішення яким позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №29589/13-01-07-09 від 05 липня 2024 року та податкове повідомлення-рішення №29594/13-01-07-09 від 05 липня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 19155 (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн 30 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула