Справа № 140/6674/25
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/6674/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луцького міськрайонного суду Волинської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу в. о. керівника апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 № 27/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу, та зобов`язання Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років державної служби з 25.01.2024, відповідно до частини першої статі 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Копію ухвали від 24.06.2025 про залишення позовної заяви без руху було скеровано позивачу за адресою, вказаною у позовній заяві, проте поштове відправлення повернулося на адресу суду як невручене позивачу з незалежних від суду причин.

Водночас, 02.07.2025, на виконання ухвали судді Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2025 про залишення позовної заяви без руху, позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду.

Заява про поновлення строку звернення до суду обґрунтована тим, що несвоєчасне звернення до суду обумовлене введенням воєнного стану в Україні, постійним застосуванням графіків аварійних відключень електроенергії, оголошенням повітряних тривог та сімейними обставинами. Позивач вважає, що такі причини пропуску строку звернення до суду є поважними та суд має врахувати, що позов подано на захист права на оплату праці державного службовця, пропущений строк звернення до суду за своєю тривалістю є незначним, а порушене право на оплату праці є триваючим.

Суд, вивчивши позовну заяву та додані до неї документи, заяву про поновлення строку звернення до суду, дійшов висновку про те, що у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву повернути, з огляду на таке.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частину першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню норма частини першої статті 233 КЗпП України після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли особа (працівник, службовець) дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.07.2024 у справі № 990/156/23).

З тексту позовної заяви та доданих до неї матеріалів видно, що позивач оскаржує наказ в. о. керівника апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 № 27/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років» в частині встановлення йому надбавки за вислугу років на державній службі у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Водночас, оскільки згідно із пунктом 2 оскаржуваного наказу його зміст повинен був доведений до відома державних службовців, у т. ч. до відома позивача, та позивач у позовній заяві не зазначає про те, що з цим наказом його не було ознайомлено, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу в. о. керівника апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 № 27/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років» могли бути заявлені у тримісячний строк, до 05.05.2024.

Крім того, необхідно врахувати, що виплата позивачу надбавки за вислугу років відповідно до наказу в. о. керівника апарату Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.02.2024 № 27/02-05 «Про встановлення надбавки за вислугу років», з урахуванням пункту 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX, здійснювалася лише у 2024 році, до 31.12.2024.

Проте, позов подано до адміністративного суду лише 18.06.2025, тобто із значним пропуском тримісячного строку, визначеного частиною першою статті 233 КЗпП України.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку звернення суд враховує таке.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.12.2011 у справі № 17-рп/2011 визначив, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки ж звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. При цьому підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).

Враховуючи викладене, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Тобто, поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. Питання поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 280/7379/23).

Верховний Суд у постанові від 06.04.2021 у справі № 823/2363/18, досліджуючи питання поважності причин строку звернення до суду, дійшов висновку, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Стосовно викладених у заяві позивача підстав для поновлення строку звернення до суду необхідно зазначити, що сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. Повітряні тривоги у м. Луцьку не можуть розглядатися як основна та поважна причина для поновлення строку звернення до суду, оскільки вони не мали постійного, безперервного характеру та не свідчать про фактичну неможливість подання позовної заяви протягом усього строку, встановленого процесуальним законом (такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2025 у справі № 990/102/25).

Отже, у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено обставин, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду з цим позовом у встановлений строк. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що несвоєчасне звернення з цим позовом було обумовлено поважними причинами.

За правилами частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно із частиною другою статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, оскільки вказані позивачем у заяві підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними, належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку позивачем не надано, тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позовну заяву повернути на підставі частини другої статті 123, пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись частиною другою статті 123, пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою - сьомою статті 169, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Луцького міськрайонного суду Волинської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М. Валюх