Справа № 149/1795/25
Суддя: Олійник І. В.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/1795/25
Провадження №2-а/149/76/25
Номер рядка звіту 140
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2025 м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області у складі судді Олійника І. В., розглянувши у письмовому провадженні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою серії ЕНА № 4728049 від 14.05.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Позивач зазначає, що він не вчиняв адміністративного правопорушення, викладені у постанові обставини не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами, а поліцейським порушено порядок розгляду справи. Відтак, просить оскаржувану постанову скасувати.

Ухвалою суду від 09.06.2025 поновлено позивачеві строк звернення до суду та відкрито у справі спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 18.06.2025 продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав заяву про залишення позову без розгляду, оскільки оскаржувана постанова винесена в присутності позивача, а тому позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За змістом оскаржуваної постанови 14.05.2025 об 11:05 по вул. Жовтнева у с. Уланів водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом "Skoda Felicia", н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом, чим порушив пп. а п. 2.1 ПДР, внаслідок чого його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Згідно із пп. а п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам ч. 2 ст. 283 КУпАП.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (Постанова Верховного Суду у справі № 686/11314/17).

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17 та інших.

На виконання обов`язку щодо доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень відповідачем подано відеозапис із портативного відеореєстратора посилання на котрий міститься в п. 7 оскаржуваної постанови та яким спростовуються доводи позивача, оскільки на записі зафіксовано спілкування водія з поліцейськими, роз`яснення поліцейським норми закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення, а саме пп. а п. 2.1 ПДР, пояснення позивача по суті виявленого правопорушення, зокрема про неотримання посвідчення водія, дотримання поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення (11:43:44 відеозапису). Також на відеозаписах ОСОБА_1 не заперечує факт керування автомобілем, не висловлює щодо цього будь-яких заперечень. Цим же записом підтверджено, що ОСОБА_1 був затриманий працівниками поліції та доставлений для складення протоколу за вчинення іншого адміністративного правопорушення, не пов`язаного з порушенням Правил дорожнього руху. При цьому поліцейські повідомили центр надання правової допомоги про затримання ОСОБА_1 . Тобто залучити адвоката Шафір В. І. просив не для розляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а у зв`язку з затриманням та складенням іншого протоколу.

Оцінюючи доводи представника відповідача про залишення позову без розгляду з підстав пропуску позивачем строку оскарження постанови суд враховує, що ухвалою суду від 09.06.2025 позивачеві поновлено строк звернення до суду, а з відеозапису із портативного відеореєстратора не встановлено отримання позивачем копії оскаржуваної постанови, а тому клопотання про залишення без розгляду позовної заяви не підлягає задоволенню.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, зокрема те, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, а доводи позивача є необґрунтованими, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.

При цьому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 126, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 9, 77, 79, 162, 246, 250, 286 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача від 06.06.2025.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 4728049 від 14.05.2025 - відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суд може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено - 14.07.2025.

Суддя Ігор ОЛІЙНИК