Справа № 300/4837/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/4837/24 пров. № А/857/26159/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року (головуючий суддя: Кафарський В.В., місце ухвалення - м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області, Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 , 18.06.2024 звернулася з позовом до суду, в якому просила:

визнати протиправною діяльність Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області та Коломийської РДА в Івано-Франківській області щодо невидачі їй посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) на підставі положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту;

зобов`язати Коломийську РДА Івано-Франківські області (відповідач 1) та Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області (відповідач 2) вжити заходів для видачі їй посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого), як особі, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем подано відповідачу копію судового рішення в справі № 300/4521/22, в якому судом встановлені обставини та документи, необхідні для видачі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) на підставі положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Рішення у названій справі стосується виплат одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 2001 р.н., стосовно якого позивач була до виповнення йому повноліття опікуном, тому виконувала усі функції як батька так і матері, бо рідна мати його померла, а його батько був позбавлений батьківських прав. Вказане, є достатнім для отримання позивачем посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) на підставі положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не вимагало подавати документи, визначені пунктом 4 Порядку надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 23.09.2015.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області, Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до їх вчинення, відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилась позивачка та оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянтка зазначає, що майже десятиліття була опікуном загиблого, тобто матір`ю і батьком в одній особі, а тому є членом сім`ї загиблого. Крім того, вказує, що такий факт уже встановлено в рішенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.03.2023 по справі № 300/4521/22. Цим рішенням преюдиціально встановлено та доведено, що вони з загиблим були сім`єю, тому позивачка має право на отримання не тільки одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби, а також і Посвідчення, яке в основному дає право на ЖКГ пільги, а також на пільги щодо медичних послуг.

Відповідач Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити позивачці у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачка не відноситься до членів сім`ї загиблого, перелік яких надано у статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Управління соціального захисту населення Коломийської РДА правомірно відмовило їй у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення Коломийської РДА із заявою від 04.09.2023 про виготовлення посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника України (а.с. 63).

До заяви були додані документи, копії яких надані суду Управлінням соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області (а.с. 61-84).

Управлінням соціального захисту населення Коломийської РДА листом від 27.09.2023 № 2097/09-15/14 відмовлено позивачці у видачі посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України, оскільки позивачка не відноситься до осіб, зазначених у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с. 85).

Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови у видачі позивачці посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі-Закон № 3551-XII).

Частиною другою статті 2 Закону № 3551-XII передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України.

Згідно статті 4 Закону № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону № 3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів.

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, відносяться: батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; утриманці загиблого (померлого), яким у зв`язку з цим виплачується пенсія.

Згідно пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (далі-Положення № 302) особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».

Посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації (пункт 2 Положення № 302).

Відповідно до абзацу другого пункту 7 Положення № 302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого», «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що для правильного вирішення цього позову, суду необхідно встановити коло осіб, які вважаються членами сім`ї військовослужбовців та мають право на отримання посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника.

Дані обставини щодо встановлення позивачці статусу члена сім`ї загиблого Захисника вже досліджувались судом у справі № 300/4521/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про виплату одноразової грошової допомоги позивачу в зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 2001 р.н., стосовно якого позивачка була до виповнення йому повноліття опікуном, тому виконувала усі функції як батька так і матері, бо рідна мати його померла, а його батько був позбавлений батьківських прав. Цей позов рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 березня 2023 року, задоволений та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 червня 2023 року залишено без змін.

Згідно вказаного рішення у справі № 300/4521/22, суд зазначив, що Закон № 2011-ХІІ, який є спеціальним у спірних правовідносинах, визначення «члена сім`ї» не містить.

При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтею 31 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка визначає в яких випадках члени сім`ї будуть вважаються утриманцями, передбачено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Відповідно до частин 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, ознаками, за наявності яких можна стверджувати, що особи належать до однієї сім`ї є спільність їх проживання, пов`язаність спільним побутом та наявність у них по відношенню один до одного взаємних прав та обов`язків.

Конституційний суд України, у своєму рішенні у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин 4 і 5 ст. 22 Закону України «Про міліцію» та ч. 6 ст. 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») зазначив, що членами сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції у справі № 300/4521/22 та підтверджується матеріалами справи, що: а) позивачка та загиблий ОСОБА_2 проживали разом; б) позивачка та загиблий ОСОБА_2 вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки.

Таким чином, суди дійшли висновку, що позивачка є членом сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 у розумінні вимог Сімейного кодексу України та має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок його загибелі під час виконання обов`язків військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.07.2022 у справі № 240/5809/18.

Згідно із частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з чим, обставини щодо встановлення позивачки, як члена сім`ї загиблого Захисника є встановленими судом та доказування в межах цієї справи не потребують.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суб`єкт владних повноважень безпідставно відмовив позивачці, яка в розумінні пункту 1 статті 10 Закону № 3551-ХІІ належить до категорії сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни з видачею відповідного посвідчення з написом Посвідчення члена сім`ї загиблого.

Враховуючи викладене та із врахуванням наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, з метою повного та ефективного захисту порушених прав позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, видачі відповідного посвідчення та прийняти рішення згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими, такі знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Суд апеляційної інстанції також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Згідно ч. 1, 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 6 статті 139 КАС України).

При поданні позовної заяви до суду першої інстанції позивачка судовий збір не сплачувала. За подання апеляційної скарги позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1453,44 грн (квитанція № TELB-AE86-36SE від 26.10.2024), що відповідає ставці судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вимога немайного характеру - вимога, яка не підлягає вартісній оцінці, вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці, а тому розрахувати судовий збір у співвідношенні до частини (обсягу) задоволеної однієї вимоги немайнового характеру не можливо.

Оскільки, судом апеляційної інстанції задоволено частково позов немайнового характеру, то відповідно до вимог статті 139 КАС України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у повному розмірі необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області, на користь ОСОБА_1 в сумі 1453,44 грн, так як саме на Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області покладається обов`язок розгляду заяв про встановлення статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, видачі відповідного посвідчення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325,328, КАС України, суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2024 року у справі № 300/4837/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області щодо відмови у встановленні статусу ОСОБА_1 члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі посвідчення члена сім`ї загиблого.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про встановлення їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, видачі відповідного посвідчення та прийняти рішення згідно з Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII, з урахуванням висновків суду викладених у цій постанові.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Коломийської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 20558069) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453,44 грн (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні сорок чотири копійки).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін