Справа № 461/3560/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуСправа № 461/3560/25 пров. № А/857/21627/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання Гладкій С.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року (суддя Павлюк О.В., м.Львів, повний текст складено 16 травня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради (далі Департамент), в якому просила скасувати постанову від 29.04.2025 серії ЛВ №00841949 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі Постанова, КУпАП відповідно), а справу про адміністративне правопорушення закрити, а також стягнути з Департаменту за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 2718,40 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що позивач здійснила паркування транспортного засобу марки VOLKSWAGEN GOLF з державним номерним знаком НОМЕР_1 (далі ТЗ) поблизу пішохідного переходу, жодним чином не виїжджаючи на нього чи зачіпаючи будь-яким чином. ТЗ не створював жодної перешкоди дорожньому руху, а відтак не було і підстав для його евакуації.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка порушила ПДР, зокрема щодо правил зупинки в межах виїзду з прилеглої території, відтак відповідач правомірно притягнув до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 122 КУпАП. Окрім цього, суд не встановив протиправності дій і щодо порядку тимчасового затримання ТЗ.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 14.04.2025 о 12:10 год. водієм ТЗ здійснено зупинку в місцях виїзду з прилеглих територій за адресою вул. М. Костомарова, 1-3, м.Львів, чим порушено вимоги пункту 15.9 «Правил дорожнього руху», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).

Вказане підтверджується Постановою, складеною інспектором з паркування відділу контролю та адміністрування у сфері паркування управління безпеки та вуличної інфраструктури Департаменту Бойком П. П., відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається ПДР.

Відповідно до пунктів 15.1 та 15.2 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху передбачена частиною третьою статті 122 КУпАП.

Об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП, є створення реальної перешкоди дорожньому руху і така перешкода, не обов`язково повинна спричинити певні фактичні наслідки для конкретних осіб, а достатньо факту наявності потенційної, але реальної перешкоди.

Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу (пункт 1.10 ПДР).

Відповідно до частини першої статті 265-2 КУпАП у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема частинами третьою, четвертою і п`ятою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, порушення правил зупинки чи стоянки на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю), працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Згідно із частиною третьою статті 265-2 КУпАП у разі якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво не перешкоджає дорожньому руху або не створює загрозу безпеці руху, крім розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такий транспортний засіб не може бути доставлений для зберігання на спеціальний майданчик.

Випадки тимчасового затримання транспортного засобу та доставлення його для зберігання на спеціальний майданчик визначені частиною третьою статті 265-4 цього Кодексу, серед яких є розміщення транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису). Інформація про тимчасове затримання транспортного засобу має невідкладно передаватися на абонентський номер рухомого (мобільного) зв`язку та на адресу електронної пошти, зазначені належними користувачами або особами, за якими зареєстровані транспортні засоби, відповідно до статті 279-4 цього Кодексу.

Тобто, виключною підставою для доставлення затриманого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик є те, що такий транспортний засіб суттєво перешкоджає дорожньому руху.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 77 КАС у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 14-2 КУпАП інспектором Департаменту було здійснено фотофіксацію обставин порушення правил зупинки в режимі фотозйомки, шляхом створення зображень транспортного засобу в момент вчинення правопорушення, на яких було зафіксовано: 1) дату порушення; 2) місце розташування по відношенню до нерухомих об`єктів; 3) географічні координати; 4) час, що дає можливість чітко встановити розташування автомобіля позивача по відношенню до нерухомих об`єктів.

Як видно з матеріалів фотофіксації, поданих відповідачем на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної Постанови, зупинка ТЗ була здійснена на вул. М. Костомарова, 1-3, у зоні дії розмітки 1.4 «Горизонтальна розмітка жовтого кольору», яка позначає місця, де заборонено зупинку транспортних засобів з тієї сторони, де вона нанесена. Вказана розмітка застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 «Зупинку заборонено» і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру. З проведеної фотофіксації чітко вбачається наявність виїзду з прилеглої території.

При цьому, слід зауважити, що у позивач не заперечує обставин зупинки автомобіля у забороненому місці, однак вказує, що така зупинка автомобіля не чинить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху.

Водночас, спірна Постанова містить обґрунтування того, що зупинка керованого позивачем ТЗ здійснена в місцях виїзду з прилеглих територій за адресою вул. М. Костомарова, 1-3, чим порушено пункт 15.9 «и» ПДР.

Так, згідно з вказаним пунктом, забороняється зупинка ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно з пунктом 1.10 ПДР, прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них.

Зважаючи на надані докази фотофіксації правопорушення, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що транспортний засіб позивача, з огляду на своє розташування, ускладнював виїзд інших транспортних засобів з прилеглої території, оскільки суттєво обмежував оглядовість дорожньої обстановки, у зв`язку з чим створював перешкоду дорожньому руху, а тому підлягав тимчасовому затриманню.

Необґрунтованими є доводи скаржника про те, що розташування його автомобіля не здійснювало перешкод для руху пішоходів та не перешкоджало руху транспортних засобів, оскільки норми статті 265-4 КУпАП імперативно визначають вичерпний перелік випадків розміщення транспортного засобу, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, до яких відноситься, зокрема, розміщення транспортного засобу ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження порушення позивачем саме пункту 15.9 «и» ПДР та вчинення у зв`язку з цим адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 122 КУпАП.

В той час, позивачем в обґрунтування своїх доводів не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Покликання позивача на спричинення моральних страждань у зв`язку з незаконними діями відповідача не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 15 травня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич

Повне судове рішення складено 10.07.2025.