Справа № 747/261/25
Суддя: Тіщенко Л. В.
Дата ухвалення: 2025-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 747/261/25
Провадження № 2-а/747/9/25
РІШЕННЯ

іменем України

15.07.2025 року селище Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі

головуючої судді - Тіщенко Л.В.

секретаря - Зірки В.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача в порядку адміністративного судочинства. В обґрунтування позову зазначає, що інспектором ВП № 1 (смт Срібне) Прилуцького РВП Климовою А.М. неправомірно винесено відносно нього постанову про адміністративне правопорушення від 24.04.2025 серії ЕНА № 4573282 за ч.1 ст 121 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. В постанові зазначено, що він начебто керував транспортним засобом, який мав технічні несправності, а саме нанесено тонування на задні покажчики повороту, що зменшує ї прозорість та світло пропускання, чим порушив п 31.4.7. ПДР. При цьому інспектором в постанові зроблено висновок, що зазначеними діями позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст 121 КУпАП «керування водієм транспортним засобом, що має інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється», яке передбачає накладення штрафу в розмірі 340 грн. Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення несправний чи тонований покажчик поворотів чи несправний чи тонований попереджувальний попереджувальний сигнал, згідно з нормами пунктів 31.1, 31.3, 31.4 ПДР не забороняє його експлуатацію, що в свою чергу, виходячи з диспозиції ч.1 ст 121 КУпАП, виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності за цією нормою. Так, 24 квітня 2025 року транспортний засіб позивача зупинено працівниками поліції в селищі Срібне без жодної передбаченої законом підстави, встановленої ст 35 Закону України «Про Національну поліцію». Зі слів поліцейського автомобіль зупинили для перевірки військово-облікових документів. Однак така підстава не включена до вичерпного переліку причин, за яких поліцейський має право зупиняти транспортні засоби і далі шукати порушення ПДР. Це свідчить про перевищення службових повноважень інспектором, оскільки перевірка військового обліку не має жодного відношення до безпеки дорожнього руху. Після зупини автомобіля позивача не було встановлено жодних порушень ПДР або ознак адміністративного правопорушення. Автомобіль був у належному технічному стані, документи були наявні, поведінка відповідала вимогам ПДР. Проте поліцейські почали штучно шукати будь-який привід для складання постанови. Через кілька хвилин після перевірки один з інспекторів повідомив позивачу, що ніби то задні покажчики повороту його автомобіля мають тонування, яке зменшує прозорість і світлопропускання. Позивач категорично заперечив ці твердження і пояснив, що не вносив жодних змін у конструкцію автомобіля. Покажчики повороту перебувають у заводській комплектації, не мають тонування, і відповідають технічним характеристикам виробника. Також позивач наголосив, що світлопропускання забезпечується належним чином та забезпечує надійну роботу покажчиків поворотів. Жодного реагування на його пояснення не було. Позивача не ознайомили з матеріалами справи, не попередили про права, не повідомили, хто буде розглядати справу, і не дали змоги реалізувати право на юридичну допомогу. Жодного акту технічного огляду чи експертної оцінки стану покажчиків повороту не складалося. Не проводились жодні заміри прозорості, не викликались технічні спеціалісти чи експерти, які б могли встановити наявність технічної несправності. Таким чином, інспектор поліції діяла необ`єктивно, без правових підстав і з порушенням встановленого порядку. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати постанову від 24.04.2025 року серії ЕНА № 4573282 про накладення адміністративного стягнення, винесену інспектором ВП № 1 Прилуцького РВП Климовою А.М. відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст 121 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення. Крім того, стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою від 12 травня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 19 травня 2025 року, яке відкладалось на 04 червня 2025 року та на 15 липня 2025 року, про що учасники справи повідомлені належним чином.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, в позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до суду надано відзив на позов. Відповідно до ч. 3 ст. 268 КУпАП неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції. Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Поскільки по даній справі не було встановлено перешкод для її розгляду без учасників справи, тому розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Згідно наданого представником відповідача відзиву позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечення проти позову представником відповідача зазначається, що інспектор Климова А.М. є уповноваженою особою, яка у відповідності до ст 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративне правопорушення, зокрема, і за ч.1 ст 122 КУпАП. Інспектором з РПП ВП № 1 Климовою А.М. під час несення служби 24.04.2025 року складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4573282, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст 121 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн за те, що 24.04.2025 о 14 год 35 хв в с-щі Срібне водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 210102 д.н.з. НОМЕР_1 , в якого були технічні несправності, а саме нанесено тонування на задні показники поворотів, що зменшує їх прозорість та світлопропускання, чим порушив п 31.4.7 ПДР України. У п 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додається відеозапис, який здійснювався на службову камеру м505В. Відповідно до відеозапису фіксації місця події зафіксовано факт того, що позивач дійсно 24 квітня 2025 о 14 годині 35 хви лин в с-щі Срібне керував автомобілем ВАЗ 210102 д.н.з. НОМЕР_1 , в якого були технічні несправності, а саме нанесено тонування на задні показники поворотів, що зменшує їх прозорість та світлопропускання, чим порушив п 31.4.7 ПДР України. Таким чином, виявивши порушення ПДР інспектор вжила заходи щодо притягнення винної особи до адміністративної відповідальності і винесла щодо позивач оскаржувану постанову з накладенням штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно до наданого рапорту Климової А.М. на ім`я начальника ВП№ 1 Прилуцького РВП, нею допущено технічну помилку при винесенні оскаржуваної постанови відносно позивача, а саме в постанові автоматично зазначено порушення ПДР п. 31.4.7 замість п 31.4.3 ґ. Оскільки в діях позивача було наявне порушення п 31.4.3 ґ, а саме - забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності технічної несправності і невідповідності вимозі на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, тобто наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст 121 КУпАП. Таким чином, на думку представника відповідача, оскаржувана постанова винесена посадовою особою в межах своїх повноважень, вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджена доказами по справі, права позивача не були порушені, тому підстави для визнання її протиправною відсутні, і просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що 24 квітня 2024 року інспектором ВП № 1 (смт Срібне) Прилуцького РВП Климовою А.М. винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4573282, згідно якої 24.04.2025 о 14 год 35 хв в с-щі Срібне водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ 210102 д.н.з. НОМЕР_1 , в якого були технічні несправності, а саме нанесено тонування на задні показники поворотів, що зменшує їх прозорість та світлопропускання, чим порушив п 31.4.7 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст 121 КУпАП та накладено адміністратвине сятгення у вигляді штрафу в сумі 340 грн (а.с.13)

При розгляді судом даної адміністративної справи застосовуються наступні норми права.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення врегульований статтею 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до пункту третього частини першої цієї норми, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. На підставі ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 89, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина четверта статті 116-2, стаття 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126, частини перша, друга і третя статті 127, стаття 127-3, частини перша і друга статті 127-4, статті 128-129, частина перша статті 132-1, частини перша і п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, стаття 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, частини шоста, сьома і восьма статті 152-1, статті 161, 164-4, частина перша статті 173-8, стаття 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), частини перша і третя статті 175-3 (у частині порушень, пов`язаних із незабезпеченням безперешкодного доступу громадян до об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту, у випадках та порядку, встановлених законодавством), статті 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 192, 194, 195). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Як встановлено судом під час розгляду справи по суті, згідно оскаржуваної постанови від 24.04.2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог п 31.4.7 ПДР України. При цьому відповідачем визнається, що інспектором при винесені оскаржуваної постанови зроблено технічну описку при написанні пункту ПДР України, який був порушений водієм ОСОБА_2 зазначено п 31.4.7 ПДР, в той час як ним було порушено п 31.4.3 ґ. Аналізуючи встановлену в ході розгляду справи обставину, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. З аналізу диспозиції ч.1 ст.121 КУпАП суд робить висновок, що відповідальність за означеною нормою права, в контексті зовнішніх світлових приладів, настає у випадках: а) керування водієм транспортним засобом, що має несправності зовнішніх світлових приладів (темної пори доби), з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється; б) керування водієм транспортним засобом, що переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів. Для того, щоб встановити наявність складу адміністративного правопорушення, постанова повинна містити посилання на правила, норми та стандарти, що були порушені водієм, в даному випадку на пункт ПДР України, що був порушений водієм, який встановлює вимогу до транспортного засобу. В оскаржуваній постанові зазначено порушення водієм пункту п 31.4.7 ПДР, але відповідачем визнається факт технічної описки при її винесенні в написанні пункту ПДР, що був порушений. Тобто, викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає ознак складу адміністративного правопорушення, здійсненого позивачем.

Відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», практика Європейського суду з прав людини є джерелом права. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Карелін проти росії» («Karelin v. russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016) серед іншого Суд зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 204/8036/16-а, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що суд не наділений повноваженнями на уточнення в судовому рішенні фабули правопорушення шляхом усунення розбіжностей (неточностей), що допущені посадовою особою суб`єкта владних повноважень під час винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення, тому суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, так як не вірно зазначений пункт ПДР, що ним порушений. У зв`язку із цим суд відхиляє твердження представника відповідача, що зазначення в оскаржуваній постанові невірного пункту ПДР є технічною помилкою (опискою) з огляду на таке. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року в справі № 808/353/17 (адміністративне провадження № К/9901/16312/18), технічна помилка, допущена відповідачем, є такою, коли вона не призвела до порушення прав позивача та не спростувала факту вчинення ним порушення, а також не вплинула на розмір застосованого штрафу. У конкретному випадку, на переконання суду, фабула адміністративного правопорушення, що викладена в оскаржуваній постанові, не містить порушення зазначеного в ній пункту ПДР України, оскільки відсутня така основна її ознака як те, що не призвела до порушення прав позивача. Адже саме фабула адміністративного правопорушення є змістовим виразом інкримінованого позивачу правопорушення, а відповідно і конкретизує його зміст, що надає можливість, зокрема, позивачу реалізовувати своє конституційне право на захист від висунутого проти нього обвинувачення перед незалежним судом.

Відносно твердження представника відповідача, що викладене у відзиві на адміністративний позов , і полягає в тому, що хоч в оскаржуваній постанові і зазначений пункт 31.4.7 ПДР, але насправді позивачем порушено пункт п 31.4.3 ґ, і на підтвердження технічності описки долучається рапорт інспектора Климової А.М., суд відхиляє з огляду на таке.

Частиною 2 ст.283 КУпАП встановлено, що постанова повинна містити, зокрема: опис обставин, установлених під час розгляду справи та зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення. В ході розгляду справи встановлено, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки у ній зазначено, що водій порушив п 31.4.7 ПДР України, що не відповідає дійсності та визнається відповідачем. Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку посадовою особою відповідача) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №337/3389/16-а. Так, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню.

За приписами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»). Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом. Крім того, суд звертає увагу, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. З огляду на викладене, враховуючи прецеденту практику ЄСПЛ, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. При подачі позову до суду ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 605 грн 60 коп. Положенням ч.1 ст 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Оскільки за наслідками розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому з відповідача суб`єкта владних повноважень на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору, яка ним була сплачена при подачі позову до суду.

Керуючись ст. 73-77, 194, 229, 241-246, 255, 286 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕНА № 4573282 від 24 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн, і провадження по справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, проспект Перемоги, 74 м Чернігів, 1400, .

Суддя Л.В.Тіщенко