Справа № 990/146/23
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року

м. Київ

справа № 990/146/23

провадження № 11-100заі25

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Губської О. А.,

суддів Банаська О. О., Булейка О. Л., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кривенди О. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.

розглянула в порядку письмового провадження за наявними матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року (судді Дашутін І. В., Васильєва І. А., Гімон М. М., Хохуляк В. В., Яковенко М. М.) у справі № 990/146/23 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо нерозгляду заяви від 11 квітня 2023 року судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 про звільнення у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України;

визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 20 червня 2023 року про невключення до порядку денного № 54 засідання ВРП 20 червня 2023 року питання щодо розгляду заяви від 11 квітня 2023 року про відставку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення ВРП від 22 серпня 2023 року про відкладення розгляду матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку із поданням заяви про відставку та невключення до порядку денного № 77 засідання ВРП 22 серпня 2023 року питання щодо розгляду заяви про відставку від 11 квітня 2023 року судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 ;

зобов`язати ВРП розглянути питання про включення до порядку денного пленарного засідання ВРП питання щодо розгляду заяви від 11 квітня 2023 року про відставку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 , подану на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України;

зобов`язати ВРП розглянути заяву від 11 квітня 2023 року про звільнення у відставку судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України та ухвалити рішення про звільнення судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України та ухвалити рішення про звільнення відповідно до статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи із обставин, які мали місце на час розгляду заяви про звільнення у відставку, а саме можливості відновлення судом права нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді за перебування на адміністративній посаді судді, яке порушено у зв`язку з очевидною протиправною бездіяльністю ВРП;

визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо нерозгляду з 11 травня 2023 року заяви від 11 квітня 2023 року судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 про звільнення у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, яка призвела до втрати позивачем здоров`я та інвалідності третьої групи з причиною інвалідності загальне захворювання;

визнати протиправною бездіяльність ВРП щодо нерозгляду по суті, ненадання позивачу відповіді на його звернення від 23 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/4/6-23), звернення від 26 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/5/6-23), звернення від 01 червня 2023 року (зареєстроване 05 червня 2023 року за № 291/6/6-23) в частині письмового повідомлення позивача про причини неухвалення ВРП рішення про звільнення, в порушення частини третьої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», протягом одного місяця з дня надходження заяви позивача про звільнення від 11 квітня 2023 року;

зобов`язати ВРП розглянути та надати позивачу відповідь по суті на його звернення від 23 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/4/6-23), звернення від 26 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/5/6-23), звернення від 01 червня 2023 року (зареєстроване 05 червня 2023 року за № 291/6/6-23) в частині повідомлення позивача про причини неухвалення ВРП рішення про звільнення, в порушення частини третьої статті 116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», протягом одного місяця з дня надходження заяви позивача про звільнення від 11 квітня 2023 року;

стягнути з ВРП на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену бездіяльністю ВРП, у розмірі 211 439 грн та моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.

2. На обґрунтування позову позивач стверджує, що внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягає у тому, що відповідач у встановлений законодавством місячний строк не розглядає матеріали про звільнення позивача у відставку, порушуються гарантії незалежності судді, дотримання яких передбачає своєчасне та вмотивоване рішення питань щодо кар`єри судді, зокрема й питання щодо звільнення у відставку. Позивач акцентує увагу, що виявив намір реалізувати право на звільнення у відставку, яке набув у зв`язку з наявністю необхідного стажу роботи на посаді судді. Необхідність звільнення у відставку зумовлена також погіршенням здоров`я позивача, потребою доглядати за тяжко хворим батьком та за малолітнім сином, закінченням договору оренди житла у місті Києві.

3. Також позивач стверджує, що під час подання заяви про відставку обіймав адміністративну посаду заступника голови суду, у зв`язку із чим отримував відповідну надбавку, яку потрібно було також ураховувати при обчисленні суми довічного грошового утримання судді у відставці, а тому позивач мав законні очікування, що в разі своєчасного розгляду відповідачем заяви про відставку грошове утримання буде обчислено з урахуванням відповідної надбавки. Проте під час тривалого розгляду відповідачем заяви про відставку строк перебування позивача на адміністративній посаді сплинув, а тому через протиправну бездіяльність відповідача порушено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням роботи на адміністративній посаді у судді.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено повністю.

5. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що питання щодо невключення до порядку денного засідання ВРП (27 квітня 2023 року та 20 червня 2023 року) та щодо відкладення розгляду заяви ОСОБА_1 (22 серпня 2023 року) про його звільнення у відставку були оформлені протокольними ухвалами у вигляді витягів з протоколу, що надавалися позивачу та наявні в матеріалах судової справи.

6. До того ж зазначено, що Закон України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) передбачає можливість оскарження рішень ВРП, натомість оскарження процедурного рішення ВРП (протокольної ухвали), чинним законодавством не передбачено.

7. Суд першої інстанції врахував, що у період з дня подання заяви про відставку (11 квітня 2023 року) до 23 серпня 2023 року (засідання ВРП, під час якого розгляд заяви було відкладено) ВРП вчиняла активні дії щодо розгляду заяви позивача про відставку. Під час розгляду справи було підтверджено, що питання щодо розгляду заяви про відставку періодично включалося до порядку денного засідань ВРП у розумний строк. Водночас через об`єктивні причини, такі як відсутність доповідача, необхідність додаткового опрацювання матеріалів, направлення запитів до уповноважених органів та установ і очікування відповідей на них, розгляд заяви не був завершений у зазначений період. Такі процедурні дії, як невключення питання до порядку денного засідань та відкладення розгляду заяви, відповідач вчиняв відповідно до норм чинного законодавства, зокрема Регламенту Вищої ради правосуддя, і такі дії мали об`єктивні підстави.

8. Крім цього, оскільки ухвалою ВРП від 26 грудня 2023 року № 1418/0/15-23, яка не є предметом оскарження у межах цієї справи, було зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про відставку на підставі частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд заяви про звільнення у відставку наразі неможливий, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву про відставку.

9. Також суд першої інстанції зазначив, що не знайшли свого підтвердження й позовні вимоги щодо нерозгляду по суті, ненадання позивачу відповіді на його звернення від 23 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/4/6-23), від 26 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/5/6-23), від 01 червня 2023 року (зареєстроване 05 червня 2023 року за № 291/6/6-23) в частині письмового повідомлення позивача про причини неухвалення ВРП рішення про звільнення, оскільки на кожне із цих звернень позивача ВРП у строк, встановлений частиною першою статті 20 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР), надала відповідь, у якій повідомляла, у зв`язку із чим розгляд заяви про відставку не був включений до порядку денного засідання ВРП або був відкладений.

10. Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що оскільки вимога про стягнення на користь позивача завданої матеріальної та моральної шкоди є похідною від первісних вимог, для задоволення яких немає підстав, тож така вимога також задоволенню не підлягає.

Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог

11. Не погодившись із таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що воно є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням норм процесуального та матеріального права.

12. Позивач указав, що справа № 990/146/23 за його позовною заявою до ВРП відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12 КАС України, пункту 2 частини четвертої статті 257 КАС України мала бути розглянута у обов`язковому порядку відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 12, частини п'ятої статті 257, частини сьомої статті 260 КАС України за правилами загального позовного провадження, а не за правилами спрощеного позовного провадження. Зазначає, що у зв`язку із протиправним та незаконним розглядом справи № 990/146/23 за правилами спрощеного позовного провадження він був позбавлений можливості виступити із вступним словом, узяти участь у дослідженні доказів у справі, ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів,поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази, виступити з промовою в судових дебатах та використовувати інші права у встановлені строки, передбачені главами 3,4, 5, 6 КАС України. На думку позивача, вказане, зокрема, порушує його право на подання заяв про збільшення позовних вимог. Позивач із цього приводу звертає увагу, що у зв`язку з незаконним розглядом за правилами спрощеного позовного провадження та з порушенням строків та правил розгляду справи, встановлених статтями 257-262 КАС України, він був не тільки позбавлений можливості збільшувати позовні вимоги у справі № 990/146/23, а й звертатись окремо з позовними заявами, у яких оскаржував рішення та бездіяльність ВРП щодо нерозгляду його заяви про звільнення у відставку від 11 квітня 2023 року.

13. Також апелянт зазначає, що до теперішнього часу суд не вирішив питання про прийняття, залишення без розгляду чи повернення позивачу заяв про збільшення позовних вимог від 04 серпня 2023 року, від 20 вересня 2023 року, 26вересня 2023 року, від 03 листопада 2023 року та не вирішено клопотання від 09 грудня 2023 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, клопотання від 09 грудня 2023 року про призначення судово-медичної експертизи. Крім того, позивач зазначає, що у порушення статей 242, 243, 246 КАС України суд без обґрунтування та мотивування і роз`яснення права на оскарження 13 грудня 2023 року розглянув його клопотання про виклик свідків та відмовив у його задоволенні відповідно до протоколу судового засідання від 13 грудня 2023 року.

14. На думку позивача, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи 2 роки справу № 990/146/23, навмисно не врахував правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 05 грудня 2024 року у справі №990/68/24, в якій зазначено, що ВРП через застосування різного підходу щодо розгляду заяв суддів про звільнення у відставку допустила дискримінаційний підхід стосовно позивача, що призвело до обмеження можливості реалізувати право на відставку. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що неоднакове вирішення питання звільнення у відставку стосовно суддів, які перебувають в однакових умовах, свідчить про непослідовність практики ВРП при прийнятті рішень за тотожних обставин. Позивач звертає увагу, що обставини справи № 990/68/24 є подібними до обставин справи, що розглядається за його позовом. Підкреслює, що у позовній заяві він наголошував на недотриманні ВРП рівності перед законом та запобігання проявам усіх видів дискримінації, оскільки інші судді в аналогічних чи відносно подібних ситуаціях зазнали привілейованого ставлення порівняно із ним - їх заяви про відставку були розглянуті у встановлений Законом України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) строк.

15. Позивач указує, що на порушення статті 24 Конституції України ВРП до нього застосувала норму статті 55 Закону № 1798-VІІІ та, незважаючи на те що норми закону не мають зворотної сили, зупинила розгляд його заяви про відставку, хоча стосовно нього були не було відкритих дисциплінарних проваджень станом на 26 грудня 2023 року. Разом з тим стосовно 27 суддів у 2023 році ВРП не застосувала зазначену норму Закону № 1798-VІІІ щодо зупинення розгляду заяви про звільнення у відставку, незважаючи на наявність скарг і навіть відкритих дисциплінарних проваджень. Також позивач зауважив, що ВРП у 2023 році звільнила у відставку 48 суддів, стосовно яких є скарги, зареєстровані ВРП, однак це не стало перешкодою для ухвалення ВРП рішення щодо звільнення суддів у відставку. Більш того, ВРП звільнила у відставку більше 10 суддів, стосовно яких зареєстровані кримінальні провадження, однак це не стало перешкодою для звільнення суддів у відставку, що свідчить про вибірковий підхід та нерівність застосування Закону.

16. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові не надав оцінки аргументам позивача щодо обов`язку ВРП відповідно до частини третьої статті 116 Закону № 1402-VІІІ у місячний строк розглянути його заяву про відставку від 11 квітня 2023 року.

17. Також апелянт звертає увагу, що суд не надав оцінки аргументам позивача щодо визнання протиправною бездіяльності ВРП щодо не розгляду по сутті та ненадання відповіді на звернення позивача від 23 травня 2023 року, від 26 травня 2023 року, від 01 червня 2023 року в частині письмового повідомлення його про причини не ухвалення ВРП рішення про його звільнення на порушення частини третьої статті 116 Закону № 1402-VІІІ протягом одного місяця з дня надходження його заяви про звільнення від 11 квітня 2023 року.

18. Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки його аргументам щодо протиправності ухвалення ВРП рішення про невключення до порядку денного № 54 від 20 червня 2023 року та № 77 від 22 серпня 2023 року питання про розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

19. Позивач звертає увагу, що стаття 116 Закону № 1402-VІІІ не передбачає навіть прийняття іншого рішення, а чітко визначає, що ВРП протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви про звільнення у відставку ухвалює рішення про звільнення судді з посади. Більш того, відповідно до пункту 15.8 Регламенту ВРП, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), розгляд питання про звільнення судді з посади відповідно до пунктів 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України може бути Радою зупинено на час розгляду скарги або заяви, але не більше ніж на дев`яносто днів. У разі продовження Дисциплінарною палатою строку розгляду дисциплінарної справи строк зупинення може бути продовжено. Пунктом 15.9. Регламенту визначено що питання про звільнення судді за загальними обставинами розглядається у строк, визначений частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIII. Позивач з цього приводу в апеляційній скарзі наголошує, що навіть строк 90 днів на зупинення розгляду заяви про звільнення, передбачений Регламентом, який суперечить та не відповідає місячному строку на звільнення, встановленому частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VІІІ, сплив відповідно до законодавства, яке діяло станом на 22 серпня 2023 року.

20. Скаржник зазначає, що хоча, що 19 квітня 2023 року член ВРП і підготувала висновок з пропозицією звільнити позивача у відставку на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України, але розгляд його заяви про звільнення у відставку ВРП протиправно відкладався. Так 20 червня та 22 серпня 2023 року за пропозицією доповідача Плахтій І. Б. ВРП на пленарному засіданні ухвалила протиправне рішення про відкладення розгляду матеріалів щодо його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку, які є немотивованим та необґрунтованим і підлягає скасуванню. Також, зауважує, що рішення ВРП від 22 серпня 2023 року про відкладення розгляду матеріалів щодо його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку не відноситься до питання, передбаченого частиною шостою статті 56 Закон № 1798-VІІІ, у якій зазначено, що за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення. Однак, стаття 56 Закону № 1798-VІІІ унормовано звільнення судді з посади за особливими обставинами, і тому застосовувати цю норму неможливо, бо зазначеною статтею регулюються відносини звільнення за особливими обставинами. Якщо рішення ВРП не містить таких мотивів, то є підстави вважати, що відповідач діяв протиправно.

21. Апелянт наголошує, що його права порушено ухваленими ВРП протиправними рішеннями від 20 червня та 22 серпня 2023 року про відкладення розгляду матеріалів щодо його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку та невключення до порядку денного № 54 від 20 червня 2023 року та відповідно № 77 від 22 серпня 2023 року, що фактично, він розцінює як відмову в задоволенні його заяви про звільнення у відставку від 11 квітня 2023 року та відмову йому у звільненні, тому вважає, що оскаржуване рішення має бути скасоване як таке, що порушило його право, передбачене пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на звільнення у відставку.

22. Позивач в апеляційній скарзі зазначає, що, незважаючи на надання ним до ВРП копії трудової книжки, копії диплома про вищу освіту, біографічної довідки судді, розрахунку стажу судді від 11 квітня 2023 року, ВРП, на його думку, з метою незвільнення його у відставку на підставі заяви від 11 квітня 2023 року більше 5-ти місяців навмисно порушує частину третю статті 116 Закону № 1402-VIII з метою звільнення його за порушення присяги по надуманих мотивах. На переконання позивача, очевидна протиправна бездіяльність ВРП та Головою ВРП допускається з метою розправи зі ним в інтересах інших органів влади, які були сторонами в адміністративних справах, рішення у яких він ухвалював рішення при здійсненні правосуддя.

23. Скаржник зауважує, що станом на 19 жовтня 2023 року на час внесення змін до Закону № 1798-VІІІ та Закону № 1402-VIII сплив строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності, передбачений статтею 109 Закону № 1402-VIII.

24. Позивач звертає увагу, що суд першої інстанції не надав оцінки непоновленню ВРП розгляду його заяви про звільнення у відставку з 26 грудня 2023 року по теперішній час, незважаючи на те, що судді які входять до складу колегії суддів у справі № 990/146/23, ухвалили рішення 23 вересня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі № 990/300/24, в якій зазначили, що під час розгляду справи № 990/146/23 суд буде перевіряти наявність / відсутність підстав для зобов`язання ВРП розглянути заяву позивача від 11 квітня 2023 року про звільнення його у відставку з точки зору наявності / відсутності будь-яких перешкод для цього, в тому числі й тих, що стали підставою для зупинення розгляду заяви позивача, та наявності підстав для поновлення її розгляду. У вказаному рішенні зазначено, що оскільки розгляд справи № 990/146/23 не закінчений, а викладене позивачем обґрунтування позовних вимог в межах справи № 990/300/24 не може вважатися поданням позову з іншим предметом та / або з інших підстав, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті провадження у справі № 990/300/24 належить відмовити.

25. Також позивач зазначає про наявність конфлікту інтересів під час ухвалення незаконного рішення від 23 січня 2025 року у справі № 990/146/23, а саме вказує, що, на його думку судді, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Дашутін І. В., Гімон М. М., Хохуляк В. В., Яковенко М. М. перебували у конфлікті інтересів із членами ВРП, діям, бездіяльності і рішенням яких (якої) надавали оцінку, ухвалюючи оскаржуване рішення від 23 січня 2025 року. Таким чином оскаржуване ним рішення від 23 січня 2025 року у справі № 990/146/23 судді ухвалили при наявності конфлікту інтересів, тому воно підлягає скасуванню також і за цими підставами.

26. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року у справі № 990/146/24 і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити повністю позов ОСОБА_1 до ВРП.

Позиція учасників справи

27. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, та просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року - без змін.

28. Також 16 червня 2025 року до суду надійшли пояснення ОСОБА_1 до справи, в яких він підтримав висловлену ним в апеляційній скарзі позицію.

Рух апеляційної скарги

29. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 19 березня 2025 року відкрила апеляційне провадження в цій справі, а ухвалою від 09 квітня 2025 року призначила розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на 01 травня 2025 року. Справа 01 травня та 05 червня 2025 року була знята з розгляду. Наступне засідання призначено на 10 липня 2025 року.

Установлені судом першої інстанції обставини справи

30. ОСОБА_1 .Указом Президента України від 21 травня 2007 року № 432/2007 призначений на посаду судді Одеського окружного адміністративного суду строком на п`ять років. Указом Президента України від 16 липня 2010 року № 769/2010 переведений на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва в межах п`ятирічного строку. Постановою Верховної Ради України від 17 травня 2012 року № 4737-VI обраний суддею Окружного адміністративного суду міста Києва безстроково.

31. 13 квітня 2023 року до ВРП надійшли заява ОСОБА_1 від 11 квітня 2023 року та матеріали про його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

32. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу указану заяву передано на розгляд доповідачу - члену ВРП Плахтій І. Б .

33. Член ВРП Плахтій І. Б. за результатами попереднього розгляду вказаної заяви зробила висновок, у якому запропонувала ВРП прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

34. Відповідно до проєкту порядку денного № 35 засідання ВРП 27 квітня 2023 року, розміщеного на офіційному веб сайті ВРП, питання щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку призначено до розгляду (пункт 11).

35. На офіційному веб сайті також розміщено результати розгляду питань порядку денного засідання ВРП № 35 від 27 квітня 2023 року, де зазначено, що ВРП не включила до порядку денного засідання питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

36. Позивач направив до ВРП лист від 29 квітня 2023 року, в якому повідомив про наявність певних обставин, які свідчать про нагальну необхідність пришвидшення розгляду заяви про відставку (стан здоров`я безпосередньо позивача, тяжка хвороба батьків позивача, необхідність догляду за малолітнім сином в умовах воєнного стану, закінчення договору оренди житла у м. Києві).

37. Аналогічний лист позивач направив до ВРП також 16 травня 2023 року.

38. 26 травня 2023 року позивач звернувся до голови ВРП із заявою, в якій просив повідомити про причини нерозгляду заяви про звільнення у відставку у встановлений законодавством місячний строк, а також надати можливість ознайомитися з матеріалами розгляду заяви.

39. У листі від 29 травня 2023 року № 4622/0/9-23 голова ВРП Усик Г. І. повідомив, що питання про звільнення судді у відставку розглядається на засіданні ВРП, а інформація щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про відставку у проєктах порядку денного засідань ВРП наразі відсутня.

40. 01 червня 2023 року позивач звернувся повторно до Голови ВРП із заявою, в якій просив повідомити про причини нерозгляду заяви про звільнення у відставку у встановлений законодавством місячний строк.

41. У відповідь на вказане звернення заступник голови ВРП повідомив, що питання щодо звільнення ОСОБА_1 у відставку не було включене до порядку денного засідання ВРП 27 квітня 2023 року у зв`язку з відсутністю доповідача - члена ВРП Плахтій І. Б .

42. У подальшому питання щодо розгляду звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку включено до проєкту порядку денного № 54 засідання ВРП 20 червня 2023 року (пункт 1).

43. Відповідно до витягу з протоколу засідання ВРП 20 червня 2023 року під час вирішення питання щодо затвердження порядку денного засідання член ВРП Плахтій І. Б. запропонувала не включати до порядку денного питання про розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 у відставку для додаткового опрацювання. За результатами голосування ВРП одноголосно затвердила порядок денний зазначеного засідання з урахуванням запропонованих змін.

44. Наступне засідання ВРП, до якого було включено питання з розгляду матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, відбулося 22 серпня 2023 року, на якому ВРП вирішила відкласти розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку.

45. Ухвалою ВРП від 26 грудня 2023 року № 1418/0/15-23 зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку на підставі частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

46. Наразі розгляд заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку не поновлювався у зв`язку із тим, що провадження у відповідних дисциплінарних справах триває, у зв`язку з чим питання про звільнення позивача у відставку залишається невирішеним.

47. Уважаючи протиправними бездіяльність ВРП щодо тривалого нерозгляду заяви про відставку, рішення ВРП щодо невключення до порядку денного питання щодо звільнення позивача у відставку, а також бездіяльність ВРП щодо ненадання повної відповіді на звернення щодо стану розгляду заяви, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

48. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

49. Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

50. Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє ВРП, яка, зокрема, ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

51. Преамбулою Закону № 1798-VІІІ установлено, що цей Закон визначає статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП.

52. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

53. Частиною першою статті 112 Закону № 1402-VIII установлено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України. Рішення про звільнення судді з посади ухвалює ВРП у порядку, встановленому Законом № 1798-VIII.

54. Пунктом 4 частини шостої статті 126 Конституції України визначено, що підставами для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

55. Відповідно до частин першої, третьої статті 116 Закону № 1402-VIII суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до ВРП, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

56. Згідно із частинами першою та четвертою статті 55 Закону Закон № 1798-VІІІ питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні ВРП.

За результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП ухвалює вмотивоване рішення.

57. Відповідно до вимог частини третьої статті 30 Закону № 1798-VІІІ Голова ВРП визначає дату, час і місце проведення засідання ВРП, пропонує порядок денний засідання, який затверджується ВРП.

Інформація про дату, час і місце проведення засідання ВРП, а також проєкт порядку денного засідання, крім випадків, передбачених регламентом ВРП, оприлюднюється на офіційному вебсайті ВРП.

58. За частиною третьою статті 55 Закону № 1798-VІІІ ВРП має право зупинити розгляд питання про звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 1 та 4 частини шостої статті 126 Конституції України, на час розгляду скарги або заяви, наслідком якої може бути звільнення судді з посади з підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

59. Процедурні питання здійснення ВРП повноважень, визначених Конституцією України, законами України № 1798-VІІІ, № 1402-VIII, іншими законами України, порядок підготовки, розгляду та прийняття ВРП, її дисциплінарними палатами та іншими органами рішень, а також інші питання діяльності ВРП регулюються Регламентом (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

60. Пункт 5.15 Регламенту передбачає, що головує на пленарному засіданні Ради її Голова, а в разі його відсутності - заступник Голови Ради, за відсутності Голови Ради та заступника Голови Ради - член Ради, найстарший за віком.

61. Засідання Ради у пленарному складі призначаються Головою Ради (пункт 5.16 Регламенту).

62. Відповідно до пункту 5.17 Регламенту ВРП у призначений час головуючий на засіданні Ради у пленарному складі, перевіривши наявність кворуму, відкриває засідання та оголошує проєкт порядку денного, ставить на обговорення усі пропозиції, які вносять члени Ради, в порядку їх надходження.

Порядок денний засідання Ради у пленарному складі затверджується Радою відкритим голосуванням більшістю присутніх на засіданні членів Ради.

63. Відповідно до пункту 5.18 Регламенту у призначений час головуючий на засіданні Ради у пленарному складі, перевіривши наявність кворуму, відкриває засідання та оголошує проєкт порядку денного, ставить на обговорення всі пропозиції, які вносять члени Ради, в порядку їх надходження.

У разі відсутності на засіданні Ради члена Ради - доповідача відповідне питання не включається до порядку денного для затвердження.

64. Відповідно до пункту 5.22 Регламенту у разі необхідності проведення додаткової перевірки, витребування матеріалів щодо справи, яка розглядається, розгляд справи (питання порядку денного) може бути відкладено або зупинено.

65. Згідно з пунктом 5.20 Регламенту розгляд питання порядку денного Ради чи Дисциплінарної палати, якщо інше не визначено законом, починається з доповіді доповідача, який викладає встановлені та досліджені обставини, висновок по суті питання.

66. Пунктом 5.22 Регламенту встановлено, що в разі необхідності проведення додаткової перевірки, витребування матеріалів щодо справи, яка розглядається, розгляд справи (питання порядку денного) може бути відкладено або зупинено. Розгляд зупиненої справи (питання порядку денного) поновлюється після усунення обставин, що викликали її зупинення.

67. Відповідно до пункту 9.1 Регламенту результатом розгляду питань діяльності Ради та її органів, віднесених Законом до їх компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності Ради є рішення, які ухвалюють у таких формах: а) рішення; б) ухвала; в) протокольна ухвала. Розгляд питання (справи) закінчується ухваленням рішення. Питання, пов`язані з відкриттям справи, зупиненням провадження у справі, залишенням заяви без розгляду та її поверненням, поверненням дисциплінарної скарги, а також в інших випадках, визначених цим Регламентом, вирішуються шляхом постановлення ухвал. Рішення Ради чи Дисциплінарної палати з процедурних питань заноситься до протоколу засідання (протокольна ухвала).

68. Рішення ухвалюється більшістю членів Ради, які беруть участь у засіданні Ради у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом (пункт 9.2 Регламенту).

69. Член Ради чи її органу під час ухвалення рішення голосує «за» або «проти» (пункт 9.3 Регламенту).

Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи

70. Велика Палата Верховного Суду дослідила наведені в апеляційній скарзі доводи, заслухала пояснення учасників справи, зважила на письмові звернення, що надійшли на адресу суду, переглянула оскаржуване судове рішення і дійшла таких висновків.

71. Як убачається з матеріалів справи, 13 квітня 2023 року до ВРП надійшли заява ОСОБА_1 від 11 квітня 2023 року та матеріали про його звільнення з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у відставку відповідно до пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України.

72. Позивач вважає, що ВРП допустила протиправну бездіяльність тим, що не розглянула цю заяву [про звільнення у відставку] протягом місяця (як це передбачено частиною третьою статті 116 Закону № 1402-VIII), що також є предметом спору.

73. Суд першої інстанції встановив, що питання про розгляд матеріалів щодо звільнення суддів з посад за загальними обставинами, а саме у зв`язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, було включено до проєкту порядку денного засідання ВРП на 27 квітня 2023 року. У призначений день, 27 квітня 2023 року, головуючий Усик Г. І. запропонував не включати до порядку денного питання про розгляд матеріалів щодо звільнення, зокрема, ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду Києва у зв`язку з відсутністю доповідача по вказаному питанню - члена ВРП Плахтій І. Б .

74. Відповідно до пункту 5.18 Регламенту у разі відсутності на засіданні Ради члена Ради - доповідача відповідне питання не включається до порядку денного для затвердження.

75. Таким чином, за результатами голосування ВРП затвердила порядок денний засідання Ради з відповідними змінами, тобто без включення питання щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю доповідача та, як правильно зазначив суд першої інстанції, у таких діях відповідача відсутні ознаки протиправності, ВРП правомірно не включила до порядку денного засідання питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку

76. Суд першої інстанції зазначив та позивач не заперечує, що згідно з інформацією на офіційному веб-сайті ВРП «Результати розгляду питань порядку денного засідання Вищої ради правосуддя № 35 від 27 квітня 2023 року» підтверджується, що член ВРП Плахтій І. Б. дійсно була відсутня на засіданні.

77. У подальшому, як убачається з матеріалів справи, питання про розгляд матеріалів щодо звільнення суддів з посад за загальними обставинами, а саме у зв`язку з поданням заяви про відставку ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, було включено до проєкту порядку денного засідання ВРП 20 червня 2023 року.

78. Разом з тим, як установив суд першої інстанції, 19 червня 2023 року відповідач направив запит до голови Вищого антикорупційного суду з проханням надати інформацію про те, чи перебувають і на якій стадії в провадженні Вищого антикорупційного суду справи, стороною у яких є ОСОБА_1 .Інший запит був адресований керівникові Приморської окружної прокуратури міста Одеси з проханням надіслати до ВРП посадові інструкції помічника прокурора - стажиста прокуратури Жовтневого району міста Одеси для визначення стажу роботи на посаді судді позивача.

79. У зв`язку із цим, на засіданні 20 червня 2023 року член ВРП Плахтій І. Б. запропонувала не включати до порядку денного питання про розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку з метою додаткового опрацювання та за результатами голосування ВРП затвердила порядок денний засідання Ради з відповідними змінами, тобто без включення питання щодо звільнення ОСОБА_1 .

80. Посилання скаржника на те, що він разом із заявою надавав ВРП копію трудової книжки, копії диплому про вищу освіту, біографічної довідки судді, розрахунку стажу судді від 11.04.2023 року, не виключають права відповідача на відправку відповідних запитів з необхідністю додаткового опрацювання.

81. Наступне засідання ВРП, до порядку денного якого було включено питання щодо розгляду матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративного суду міста Києва, відбулося 22 серпня 2023 року.

82. За поясненнями відповідача, на вказаному засіданні член ВРП Плахтій І. Б. запропонувала відкласти розгляд матеріалів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади судді Окружного адміністративно суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку, бо не отримала відповіді на запити.

83. Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені дії ВРП відповідають пункту 5.22 Регламенту ВРП, а тому є правомірними.

84. Як правильно зазначив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, питання щодо невключення до порядку денного засідання ВРП (27 квітня та 20 червня 2023 року) і щодо відкладення розгляду заяви ОСОБА_1 (22 серпня 2023 року) про звільнення останнього у відставку були оформлені протокольними ухвалами у вигляді витягів з протоколу.

85. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду зазначає, що Закон № 1798-VІІІ передбачає можливість оскарження рішень ВРП, натомість оскарження протоколу чи протокольної ухвали про відкладення розгляду заяви про звільнення судді у відставку чинним законодавством не передбачено, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в рішенні від 06 серпня 2019 року у справі № 9901/814/18.

86. З приводу посилань скаржника на те, що всупереч вимогам закону ВРП у розглядуваному випадку не мотивувала вказані рішення, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що за змістом пункту 9.1 Регламенту результатом розгляду питань діяльності ВРП та її органів, віднесених Законом до їх компетенції, а також вирішення питань організаційної діяльності ВРП є рішення, які ухвалюють у таких формах: а) рішення; б) ухвала; в) протокольна ухвала. Розгляд питання (справи) закінчується ухваленням рішення. Питання, пов`язані з відкриттям справи, зупиненням провадження у справі, залишенням заяви без розгляду та її поверненням, поверненням дисциплінарної скарги, а також в інших випадках, визначених цим Регламентом, вирішуються шляхом постановлення ухвал. Рішення ВРП чи її Дисциплінарної палати з процедурних питань заноситься до протоколу засідання (протокольна ухвала).

87. Таким чином, вирішуючи питання щодо невключення до порядку денного засідання ВРП (27 квітня та 20 червня 2023 року) та щодо відкладення розгляду заяви ОСОБА_1 (22 серпня 2023 року) про звільнення останнього у відставку у формі протокольних ухвал, ВРП діяла у визначеному законодавством порядку.

88. Також не заслуговують на увагу доводи скаржника про відсутність мотивів їх прийняття, оскільки, як убачається з їх змісту, у них наведено фактичні обставини, відповідні висновки та їх нормативне обґрунтування, водночас скаржник не зазначив, яких саме відомостей, на його думку, не містять ці рішення та якими правовими нормами визначено потребу їх зазначення.

89. Разом з тим протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

90. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Вагомими є юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

91. Крім того, самі по собі строки поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

92. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (800/426/17) (провадження № 11-138заі18), від 06 грудня 2018 року у справі № 800/259/17 (провадження № 11-643сап18), від 19 лютого 2020 року у справі № 9901/75/19 (провадження № 11-646заі19), від 24 листопада 2022 року у справі № 9901/480/19 (провадження № 11-109заі22).

93. Як правильно зазначено судом першої інстанції, у період з дня подання заяви про відставку (11 квітня 2023 року) до 23 серпня 2023 року (засідання ВРП, під час якого розгляд заяви було відкладено) ВРП вчиняла активні дії щодо розгляду заяви позивача про відставку. Відповідач розподілив і призначив до розгляду згадану заяву ОСОБА_1 у строк, що не перевищував одного місяця з дати подання заяви. Водночас через об`єктивні причини, як-от відсутність доповідача, необхідність додаткового опрацювання матеріалів, направлення запитів до уповноважених органів та установ і очікування відповідей на них, розгляд заяви не був завершений у зазначений період.

94. У подальшому, як убачається з матеріалів справи, ухвалою ВРП від 26 грудня 2023 року № 1418/0/15-23 було зупинено розгляд заяви ОСОБА_1 про відставку на підставі частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ.

95. Передумовою цього стало те, що ВРП встановила, що до надходження заяви судді ОСОБА_1 про звільнення у відставку до ВРП надійшли:

- 28 серпня 2021 року за вхідним № М-3948/49/7-21-дисциплінарна скарга ОСОБА_8. від 27 серпня 2021 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 3, 8 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду; втручання у процес здійснення правосуддя іншими суддями);

- 12 травня 2022 року за вхідним № М-6/16/7-22 - дисциплінарна скарга ОСОБА_8. від 12 травня 2022 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду);

- 17 травня 2022 року за вхідним № М-6/23/7-22 - дисциплінарна скарга ОСОБА_8. від 15 травня 2022 року, зокрема, про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду);

- 01 червня 2022 року за вхідним № М-999/4/7-22 - дисциплінарна скарга ОСОБА_8. від 1 червня 2022 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду);

- 09 червня 2022 року за вхідним № Ч-1059/1/7-22 - дисциплінарна скарга ОСОБА_6 від 9 червня 2022 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших норм суддівської етики та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду).

96. Окрім цього, до ВРП 04 травня 2023 року за вхідним № 362/0/6-23 надійшла також дисциплінарна скарга ОСОБА_7 від 26 квітня 2023 року про вчинення суддею ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 3, 8 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII (допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, зокрема в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, прояв неповаги до інших суддів; втручання у процес здійснення правосуддя іншими суддями).

97. У зв`язку із цим ВРП визначила, що, оскільки наслідком розгляду скарг на дії судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 може бути його звільнення з посади судді з підстав, передбачених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП уповноважена зупинити розгляд питання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку.

98. Позивач із цього приводу зазначає, що по ньому були відсутні відкриті дисциплінарні провадження станом на 26 грудня 2023 року та станом на 19 жовтня 2023 року (на час внесення змін до Закону № 1798-VІІІ та Закону № 1402-VII) сплив строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності, передбачений статтею109 Закону № 1402-VIII. Враховуючи наведене, на думку позивача, зупинення на підставі частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ ухвалою ВРП від 26 грудня 2023 року № 1418/0/15-23 розгляду його заяви про відставку є протиправним.

99. Велика Палата Верховного Суду з цього приводу зазначає, що вказані обставини та доводи скаржника не можуть охоплюватися предметом доказування у цій справі. Аргументи позивача про недотримання порядку / процедури розгляду дисциплінарних скарг (у зіставленні зі змінами у законодавстві, які вплинули на виконання ВРП дисциплінарної функції), а також щодо строку застосування дисциплінарного стягнення (позаяк скарги були подані до ВРП задовго до заяви позивача від 11 квітня 2023 року) стосуються обставин дисциплінарного провадження, тому можуть бути предметом розгляду (оцінювання) лише в межах названої [дисциплінарної] процедури. У вимірі описаних правовідносин суд не може оцінювати дій / рішень ВРП (її дисциплінарної палати) щодо розгляду дисциплінарних скарг.

100. Закон № 1798-VIII визначив порядок оскарження рішень дисциплінарної палати ВРП за наслідками розгляду дисциплінарної справи, у який суд не може втручатися, спираючись на пов`язаність (обумовленість) спору щодо звільнення судді у відставку з наявністю щодо цього самого судді дисциплінарної справи.

101. Разом з тим Велика Палата Верховного Суду зазначає, що ВРП під час розгляду (вирішення) питання про звільнення судді з посади на підставі пункту 4 частини шостої статті 126 Конституції України (подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням) уповноважена, відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII, зупинити розгляд питання про звільнення судді, якщо розгляд дисциплінарної скарги може зумовити звільнення цього судді з [інших] підстав, визначених пунктами 2, 3, 6 частини шостої статті 126 Конституції України.

102. Крім того, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що правомірність ухвали ВРП від 26 грудня 2023 року не є предметом оскарження у межах цієї справи.

103. Разом з тим як правильно зазначив суд першої інстанції, у зв`язку з зупиненням розгляду заяви ОСОБА_1 про відставку на підставі частини третьої статті 55 Закону № 1798-VІІІ,немає підстав вважати нерозгляд заяви позивача про звільнення у відставку протиправною бездіяльністю, а розгляд вказаної заяви наразі неможливий, що зумовлює відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача розглянути заяву про відставку.

104. До того ж ухвала ВРП від 26 грудня 2023 року № 1418/0/15-23 про зупинення розгляду заяви ОСОБА_1 про відставку є чинною і питання, що ставляться позивачем в цьому позові з приводу її законності, будуть розглядатися в разі безпосереднього її оскарження до суду.

105. Якщо простежити за процесом розгляду заяви позивача про звільнення у відставку починаючи від дати її подання й за тим, яким чином діяла ВРП у зв`язку з отриманням цієї заяви, то твердження про бездіяльність, зміст якого наводить на думку про відсутність будь-яких дій, рішень, процесів, які ініціює (чи має ініціювати) звернення судді із заявою про звільнення у відставку, не має обґрунтованих підстав.

106. Зазначені вище обставини (відсутність доповідача, необхідність додаткового опрацювання матеріалів, направлення запитів до уповноважених органів та установ і очікування відповідей на них, надходження дисциплінарних скарг) не могли залишитися без реагування з боку ВРП, що позначилося також і на строках розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку. Проте, за описаної ситуації, «вихід» ВРП за межі місячного строку, як і відсутність рішення по суті розгляду згадуваної заяви ОСОБА_1 від 11квітня 2023 року, на думку суду, не можна інтерпретувати як протиправну бездіяльність ВРП, так само як і створення перешкод для звільнення у відставку позивача, як це вважає останній.

107. Щодо посилання апелянта на нерозгляд по суті, ненадання позивачу відповіді на його звернення від 23 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/4/6-23), звернення від 26 травня 2023 року (зареєстроване за № 291/5/6-23), звернення від 01 червня 2023 року (зареєстроване 05 червня 2023 року за № 291/6/6-23) в частині письмового повідомлення позивача про причини неухвалення ВРП рішення про звільнення, то як правильно зазначив суд першої інстанції, ВРП надала відповіді на вказані звернення у строк, встановлений частиною першою статті 20 Закону № 393/96-ВР.

108. Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, а не за правилами загального позовного провадження, з таких міркувань.

109. Як убачається з ухвали Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2023 року про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції вирішив здійснювати розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

110. Розгляд справ у порядку спрощеного позовного провадження врегульовано положеннями статті 257 КАС України, частинами першою та другою якої передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

111. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

112. Водночас статтею 266 КАС України визначено особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, ВРП, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України.

113. Згідно з пунктом 3 частини першої цієї статті її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності актів ВРП.

114. На підставі частини другої статті 266 КАС України адміністративні справи, зазначені в пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів.

115. Отже, всупереч доводам скаржника, розгляд цієї справи Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду як судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження відповідає наведеним вище вимогам процесуального закону.

116. Крім того, безпідставними є доводи скаржника про невирішення судом першої інстанції його клопотання від 09 грудня 2023 року про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, оскільки таке клопотання було вирішено протокольною ухвалою 14 лютого 2024 року, що підтверджується протоколом судового засідання за відповідну дату.

117. Не відповідають обставинам судового розгляду справи доводи позивача в апеляційній скарзі, що на порушення статей 242, 243, 246 КАС України суд першої інстанції 13 грудня 2023 року без обґрунтування, мотивування і роз`яснення права на оскарження відмовив у задоволенні його клопотання від 09 грудня 2023 року про виклик свідків.

118. Відповідно до частини п`ятої статті 243 КАС окремим документом викладаються ухвали з питань: 1) залишення позовної заяви без руху; 2) повернення позовної заяви; 3) відкриття провадження в адміністративній справі; 4) об`єднання справ та роз`єднання позовних вимог; 5) забезпечення доказів; 6) визначення розміру судових витрат; 7) продовження та поновлення процесуальних строків; 8) передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду; 9) забезпечення позову; 10) призначення експертизи; 11) виправлення описок і очевидних арифметичних помилок; 12) відмови в ухваленні додаткового судового рішення; 13) роз`яснення судового рішення; 14) зупинення провадження у справі; 15) закриття провадження у справі; 16) залишення позовної заяви без розгляду. Окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду.

Ухвали, постановлені без виходу до нарадчої кімнати, заносяться секретарем судового засідання до протоколу судового засідання (частина сьома цієї статті).

119. Матеріалами справи підтверджується, що в судовому засіданні, яке відбулось 13 грудня 2023 року, суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про виклик свідків. Цю ухвалу було постановлено без окремого виходу до нарадчої кімнати та занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання (а. с. 174-178, т. 11).

120. КАС України не передбачає обов`язку суду при постановленні протокольної ухвали оформляти її окремим документом. Крім того, така ухвала відповідно до вимог статті 294 КАС України не відноситься до ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

121. Отже, суд першої інстанції вирішив клопотання позивача щодо виклику свідків відповідно до норм процесуального права.

122. З приводу посилання позивача на те, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень та у його особистому кабінеті Електронного суду відсутня інформацію про розгляд клопотання від 09 грудня 2023 року про призначення судом судово-медичної експертизи та ухвалення рішення по цьому клопотанню, суд зазначає, що вказане клопотання було розглянуто судом в судовому засіданні 14 лютого 2024 року, про що було постановлено протокольну ухвалу, що підтверджується протоколом судового засідання (а. с. 195-198, т.11).

123. Аналіз наведених вище норм КАС України свідчить про те, що процесуальний закон не передбачає постановлення судом першої інстанції іменем України ухвали, зокрема, про відмову у задоволенні клопотання про призначення експертизи. Стаття 243 КАС України регламентує порядок прийняття ухвали окремим документом виключно при призначенні експертизи.

124. Також Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суд першої інстанції під час розгляду справи враховав усі заяви позивача про збільшення позовних вимог (а. с. 59-82, т. 2, а. с. 147-173, т. 3, а. с. 22-72, т. 11), а тому безпідставними є доводи скаржника про не вирішення судом питання про прийняття, залишення без розгляду чи повернення позивачу заяв про збільшення позовних вимог від 04 серпня, 20 і 26 вересня та 03 листопада 2023 року.

125. Крім того, ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог до голови Вищої ради правосуддя.

126. Також Велика Палата Верховного Суду не вбачає будь-якої дискримінації з боку ВРП по відношенню до позивача, а тому суд першої інстанції правомірно не врахував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду Великої Палати від 05 грудня 2024 року у справі № 990/68/24, оскільки вони не є подібними до цих правовідносин.

127. До того ж відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 5207-VI дискримінація - це ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

128. Статтею 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

129. У рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» ЄСПЛ констатував, що дискримінація означає поводження з особами в різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

130. Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У протилежному випадку встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

131. Отже, факт дискримінації може бути встановлений, якщо: 1) державний захід, дія чи бездіяльність, які оскаржуються, підпадають під чинність (захист, регулювання, дію) іншого положення закону, яким встановлені певні права та свободи; 2) є відмінність у поводженні проти інших осіб, котрі знаходяться в аналогічній або схожій обстановці (становищі, стані). Але при цьому поводження з особою, яка заявляє про дискримінаційне ставлення до неї, є істотно (разюче) відмінним і менш справедливим, ніж з іншими особами; підставами для розрізнення є особиста характеристика або статус заявника; інші особи, з якими така особа себе порівнює, знаходяться в аналогічній ситуації, а різниця у ставленні до особи не мотивована притаманною їй певною персональною ознакою.

132. Прояв дискримінації позивач вбачає у тому, що ВРП приймала рішення про звільнення у відставку суддів за обставин наявності відкритих щодо них дисциплінарних проваджень та зареєстрованих кримінальних проваджень.

133. Проте, враховуючи встановлені у справі обставини, ані Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, ані Великою Палатою не виявлено ознак, які б свідчили про неоднаковий підхід відповідача під час реалізації своїх повноважень стосовно розгляду заяв суддів про відставку та вказували на прояв дискримінації щодо ОСОБА_1 .

134. У контексті доводів позивача про конфлікт інтересів частини суддів, що входила до складу колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка розглядала справу як суд першої інстанції, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що Верховний Суд створено на підставі Конституції України, а судді зайняли відповідну посаду за результатами конкурсу згідно з процедурою, яка визначена Законом України № 1402-VIII та призначені указом Президента України. Наявність правовідносин між суддею та органом суддівського врядування (ВККС, Вищою радою правосуддя), якщо суддя розглядає справу з подібними правовідносинами іншого судді із цим органом, не породжує конфлікту інтересів. Це обумовлено тим, що суддя, розглядаючи справу, здійснює правосуддя відповідно до порядку, встановленого нормами КАС України. Вичерпний перелік підстав для відводу (самовідводу) судді від розгляду адміністративної справи визначено нормами статей 36, 37 цього Кодексу. Серед цих підстав такої, на яку покликається позивач, немає. Факт здійснення ВРП дисциплінарного провадження щодо судді або її функції стосовно суддів не є безумовною підставою для висновку про упередженість суддів Верховного Суду у конкретній справі.

135. Реагуючи на доводи апеляційної скарги про допущення судом першої інстанції процесуальних порушень, то вони не можуть у цьому випадку бути підставою для скасування ухваленого по суті правильного рішення.

136. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

137. Отже, в обсязі встановлених у цій справі обставин у зіставленні з правовим регулюванням спірних правовідносин Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

138. З урахуванням зазначеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року задоволенню не підлягає.

139. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

140. Згідно із частиною першою статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

141. Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

142. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

143. На підставі частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

144. Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 266, 308, 310, 315, 316, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. А. Губська
Судді: О. О. Банасько Н. С. Стефанів
О. Л. Булейко Т. Г. Стрелець
А. А. Ємець О. В. Ступак
Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач
В. В. Король О. С. Ткачук
О. В. Кривенда В. Ю. Уркевич
С. Ю. Мартєв Є. А. Усенко
К. М. Пільков Н. В. Шевцова
С. О. Погрібний