Справа № 160/16452/25
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 липня 2025 року Справа № 160/16452/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська міська організація Всеукраїнської профспілки військових, працівників правоохоронних органів та учасників бойових дій про визнання неправомірними дій, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить визнати неправомірними діями в/ч НОМЕР_1 висунення 12.08.2024р начальником ФЕС в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 - бухгалтеру ФЕС, старшому солдату ОСОБА_1 звинувачень у перебуванні на службі у стані алкогольного сп`яніння; визнати неправомірними діями в/ч НОМЕР_1 направлення 12.08.2024р начальником ФЕС в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 бухгалтера ФЕС, старшого солдата ОСОБА_1 у супроводі охорони до органу ВСП для створення підтверджуючих документів про перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, а саме: для надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин його пропуску та наданням доказів їх поважності; надання доказів направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу-2 та третій особі: Дніпровській міській організації Всеукраїнської профспілки військових, працівників правоохоронних органів та учасників бойових дій.

Позивачем було отримано копію зазначеної ухвали, та 24.06.2025 року на її виконання подано до суду клопотання про поновлення пропущеного строку, в якому позивач просить надати їй можливість реалізувати своє право на доступ до правосуддя, поновити пропущений строк у зв`язку із наявністю об`єктивних обставин, які спричинили його пропуск, оскільки у зв`язку із різким погіршенням стану здоров`я, що було викликано неправомірними діями зі сторони відповідача-2, позивач була госпіталізована до військового шпиталю НОМЕР_2 та надалі через загострення перебігу хвороб, викликаних проходженням військової служби, тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах.

Вирішуючи питання щодо строків звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суд зауважує, що нормами Кодексу адміністративного судочинства України не розкрито зміст правових категорій "поважна причина пропуску процесуального строку", "дата, коли особа дізналась про порушення права", "дата, коли особа повинна була дізнатись про порушення права", але відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при застосуванні норми права суд враховує висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, висновки Верховного Суду з приводу застосування статей 118, 121-123 Кодексу адміністративного судочинства України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 року по справі №990/154/22, у постановах Верховного Суду від 12.09.2019 року по справі №826/3318/17, від 28.03.2023 року по справі №826/3318/17, від 21.04.2021 року у справі №640/25046/19, від 06.04.2023 року у справі №320/7204/21, від 31.03.2021 року по справі №520/3047/2020, від 19.12.2022р. у справі №420/13281/20, від 10.01.2023 року у справі №640/3489/21, від 14.09.2023 року у справі №520/12477/22.

Зокрема, за правовою позицією постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2023 року у справі №990/154/22: 1) порівняльний аналіз словоформ "дізналася" та "повинна була дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду; 2) інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

До кола поважних причин пропуску процесуального строку можуть бути віднесені реально існуючі обставини фактичної дійсності, які не залежать від внутрішньої волі заінтересованої особи, мали місце протягом перебігу пропущеного строку і створюють істотні та об`єктивно непереборні чи нездоланні перешкоди або труднощі у виконанні конкретної процесуальної дії у межах встановленого законом проміжку часу, у тому числі і дії з подання позову (постанова Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №640/25046/19, постанова Верховного Суду від 06.04.2023 року у справі №320/7204/21).

Суд вважає, що докази існування поважних причин пропуску строку звернення до суду відповідно до частини 1 статті 77, частини 2 статті 79, частини 1 статті 123, частини 2 статті 123, частини 4 статті 161, частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України повинні бути подані особою до суду разом із позовом, оскільки на етапі вирішення питання стосовно відкриття провадження у справі у суду відсутні повноваження витребовувати будь-які докази.

Такий висновок цілком корелюється із правовою позицією постанови Верховного Суду від 31.03.2021 року по справі №520/3047/2020 та постанови Верховного Суду від 19.12.2022 року у справі №420/13281/20, де указано, зокрема, що суд вивчає лише ті докази, що надійшли разом з позовною заявою.

Окрім того, за правовою позицією постанови Верховного Суду від 01.06.2023 року по справі №300/4156/22 суд не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення чи пошуку обставин, що зумовили об`єктивну неможливість позивачем у визначений законодавством строк реалізувати своє право на подання позову. Такі обставини наводяться позивачем у відповідній заяві, підтверджуються доказами та оцінюються судом на предмет об`єктивної неможливості подати позов за правилами, визначеними нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

У силу правового висновку пункту 31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2024 року у справі №990/12/24 суд перевіряє обставини пропуску строку на підставі клопотання особи, в якому наведено поважність причин пропуску строку, та поданих нею доказів, яким буде надано відповідну правову оцінку.

Згідно правового висновку пункту 52 постанови Верховного суду від 22.05.2024 року у справі №520/8606/22 для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність та непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.

Отже, саме на стадії вирішення питання про прийняття позову до розгляду суд повинен визначитись із достатністю підстав для визнання причин пропуску строку на звернення до суду поважними, для чого повинен дослідити та оцінити саме надані позивачем докази виключно у контексті подання позову із дотриманням вимог частини 2 статті 122, частини 1 статті 123, частини 6 статті 161, частини 1 статті 169, частини 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України.

В позовній заяві позивач не погоджується, зокрема з висуненням звинувачень у перебуванні на службі у стані алкогольного сп`яніння та в позовних вимогах просить визнати неправомірними діями в/ч НОМЕР_1 висунення 12.08.2024 року начальником ФЕС в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 - бухгалтеру ФЕС, старшому солдату ОСОБА_1 звинувачень у перебуванні на службі у стані алкогольного сп`яніння; визнати неправомірними діями в/ч НОМЕР_1 направлення 12.08.2024 року начальником ФЕС в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 бухгалтера ФЕС, старшого солдата ОСОБА_1 у супроводі охорони до органу ВСП для створення підтверджуючих документів про перебування в стані алкогольного сп`яніння.

Отже дії, протиправність яких позивач просить визнати суд, відбувались 12.08.2024 року при безпосередній участі позивача та з метою їх оскарження, остання повинна була звернутись до суду в межах місячного строку, тобто до 12.09.2024 року.

Позивачем в клопотанні про поновлення пропущеного строку, серед іншого зазначено, що вона тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах.

Згідно досліджених судом виписок із медичних карт стаціонарного хворого та медичних документів вбачається, що позивач в періоди з 12.10.2024 року по 05.11.2024 року, з 05.11.2024 року по 29.11.2024 року, з 29.11.2024 року по 13.12.2024 року, з 31.12.2024 року по 21.01.2025 року, з 20.02.2025 року по 24.03.2025 року, з 24.03.2025 року по 08.04.2025 року, з 08.04.2025 року по 22.04.2025 року перебувала на стаціонарному лікуванні, а 30.04.2025 року, 02.05.2025 року, 03.05.2025 року проходила медичний огляд.

Також 21.01.2025 року старший солдат ОСОБА_1 , пройшла медичний огляд військово-лікарської комісії КП «ДОГВВ» ДОР», по завершенню якого видано довідку №118/14 від 21.01.2025 року, в якій серед іншого зазначено, що на підставі статті 24, графи II Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Проте враховуючи досліджені медичні документи суд встановив, що позивач не проходила лікування, зокрема з 12.08.2024 року по 11.10.2024 року та не надала доказів існування об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали їй звернутись до суду з дня коли вона дізнався, що її права були порушені відповідачем. Позивачем також не було надано доказів існування інших обставин або труднощів, які унеможливили дотримання позивачем строків звернення до суду, встановлених законом.

Водночас до суду позивач звернулась лише 04.06.2025 року, тобто з порушенням місячного строку звернення до суду.

Суд зазначає, що положення частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України не можуть бути невідомі заявнику, позаяк були офіційно оприлюднені, є чіткими, однозначними та зрозумілими, запровадження саме такого строку звернення до суду обумовлено публічним інтересом суспільства на безперервність виконання функцій Держави.

Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.

У постанові від 05.02.2020 року у справі № 9901/425/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку, коли особа вважає, що її права при прийнятті, проходженні або звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10 листопада 2022 року у справі №500/1185/21, від 25 січня 2024 року у справі №120/4609/22, від 12 квітня 2024 року у справі №640/10147/22, від 13 червня 2024 у справі № 320/9124/22.

Також, в постанові від 07 вересня 2023 року по справі № 160/914/23 Верховний Суд дійшов висновку, що у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби визначений у частині п`ятій статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України і становить один місяць (з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів).

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись саме місячний строк звернення до суду, який передбачений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який не був дотриманий позивачем.

Відповідно частин 1, 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За наведених обставин, суд не знаходить підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

В зв`язку з перебуванням головуючого судді Озерянської С.І. у черговій щорічній відпустці, ухвала постановлена у перший робочий день.

На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Дніпровська міська організація Всеукраїнської профспілки військових, працівників правоохоронних органів та учасників бойових дій про визнання неправомірними дій - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що згідно частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська