Справа № 260/5437/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 липня 2025 року

м. Київ

справа №260/5437/22

адміністративне провадження № К/990/27893/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.

суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури

на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року

та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 29 травня 2025 року

у справі № 260/5437/22 за позовом керівника Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Рахівської міської ради Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Керівник Тячівської окружної прокуратури звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області, у якому просив

- визнати протиправною бездіяльність Відділу освіти, культури, молоді та спорту Рахівської міської ради щодо неприведення захисної споруди цивільного захисту населення із обліковим номером 26612 у належний для експлуатації стан;

- зобов`язати Відділ освіти, культури, молоді та спорту Рахівської міської ради привести захисну споруду цивільного захисту населення із обліковим номером 26612, яка знаходяться за адресою: вул. Миру, 26, м. Рахів Закарпатської області, у придатний для використання за цільовим призначення стан (готовності до укриття), згідно з Вимогами щодо утримання та експлуатації захисних споруд цивільного захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року №579.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року позовну заяву керівника Тячівської окружної прокуратури було повернуто.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 травня 2023 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 260/5437/22 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Закарпатського окружного адміністративного суду.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року було відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (суддя Рейті С.І.).

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 29 травня 2025 року, позов керівника Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Рахівської міської ради Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

У силу пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

За змістом частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові), 4 (відмови у відкритті провадження у справі), 12 (залишення позову (заяви) без розгляду), 13 (закриття провадження у справі), 17 (відмови у відкритті провадження про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами), 20 (заміни сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження) частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Разом з тим, абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і тертій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У касаційній скарзі скаржник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті рішень неправильно застосовано норми матеріального права, а саме п. 48 ч. 2 ст. 17-1, ч. 15 ст. 32 КЦЗ України, ст. 28 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» та порушені норми процесуального права, а саме ст. 242 КАС України.

Крім того, скаржник зазначає, що виникла необхідність відступлення від висновків щодо застосування п. 48 ч. 2 ст. 17-1 КЦЗ України, викладених у постановах Верховного Суду від 23.01.2025 у справі № 5220/16197/25, від 24.01.2025 у справах № 520/13228/23, № 520/30126/23, від 30.01.2025 у справах № 420/22304/23 та № 400/10777/23, від 31.01.2025 у справі № 240/28363/23 та від 31.01.2025 у справі №520/16687/23, застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Слід зазначити, що відступ - це інший підхід до застосування тієї ж норми права у подібних правовідносинах, щодо якої такий висновок сформовано.

Крім того, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Також причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, помилковість тощо).

У касаційній скарзі відповідач фактично не погоджується з застосованими висновками Верховного Суду, що не може вважатися належним обґрунтуванням п. 2 ч. 4 ст. 328 КАС України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій, застосовуючи висновки Верховного Суду, викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2025 року у справі №520/13228/23 та у справі №520/30126/23, від 30 січня 2025 року у справі №420/22304/23, від 31 січня 2025 року у справі №240/28363/23, акцентували увагу на тому, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними прокурор виконує субсидіарну роль, зокрема, замінює відповідного суб`єкта владних повноважень в судовому провадженні у разі, якщо той всупереч закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити, причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Також при ухваленні оскаржуваних рішень суди попередніх інстанцій керувалися висновками, викладеними постанові Верховного Суду у справі №520/16197/23, у якій суд, аналізуючи попередню практику Верховного Суду у подібній категорії справ, указав, що на відміну від попередньої редакції указаної норми щодо відсутності у територіального органу ДСНС права на звернення до суду з позовами у цій категорії законодавець у чинній редакції пункту 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту передбачив право на звернення до суду цього органу також і з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до висновків Верховного Суду, орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Так у названій справі указані норми також визначають пряму кореляцію між законодавчим положенням та повноваженням контролюючого органу здійснювати той чи інший вид державного нагляду за діяльністю суб`єктів господарювання. Тому, не зважаючи на те, що пункт 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту у редакції Закону України № 2655-ІХ передбачає, що коло правовідносин, у яких територіальний орган ДСНС може бути позивачем, хоча і розширилось, тобто перестало бути виключним, проте потребує чіткої кореляції із положеннями закону, який би передбачив відповідний випадок, за якого ДСНС може подати до суду позовну заяву. Іншими словами, у чинній редакції пункту 48 частини 2 статті 17-1 Кодексу цивільного захисту окреслена прив`язка правової підстави звернення до суду із нормою закону, і лише за її наявності ДСНС може набути статусу позивача.

Відтак, Верховний Суд у справі №520/16197/23 дійшов висновку, що законодавець у відповідних профільних нормативно-правових актах не наділив ДСНС правом на звернення до суду із позовом щодо приведення у стан готовності захисних споруд та відповідно правом на оскарження бездіяльності балансоутримувачів щодо допущеного неналежного стану таких захисних споруд, а отже і прокурор не може від його імені заявити такий позов.

Також аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2025 року у справі №520/13228/23 та у справі №520/30126/23, від 30 січня 2025 року у справі №420/22304/23 та у справі №400/10777/23, від 31 січня 2025 року у справі №240/28363/23 та від 31 січня 2025 року у справі №520/16687/23.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що прокурором у цій позовній заяві визначено орган, в особі яких якого звернувся до суду із цим позовом, який не має права на звернення до суду з ним.

Враховуючи наявність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, зокрема щодо пункту 48 частини другої статті 17-1 Кодексу цивільного захисту України в редакції Закону №2655-IX, який було викладено Верховним Судом у вищенаведених постановах, та відсутності підстав для відступу від вже сформованої практики, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 березня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 29 травня 2025 року у справі № 260/5437/22 за позовом керівника Тячівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Закарпатській області до Відділу освіти, культури, молоді та спорту Рахівської міської ради Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

Ж. М. Мельник-Томенко