Справа № 946/2215/25
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/2215/25
Провадження № 2-а/946/99/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

28.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати незаконною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/3105 від 19.03.2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.03.2025 року TBO начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову N? 1/3105 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 19.03.2025 року його було зупинено представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі працівників поліції з вимогою пред?явити військово-обліковий документ. Оскільки військово-обліковий документ у той момент знаходився вдома, він не зміг його надати негайно. На підставі цього було винесено постанову про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою було накладено штраф у розмірі 17 000 грн. У постанові неправильно зазначено прізвище, що є серйозним порушенням, оскільки документ оформлено з істотною помилкою в особистих даних, що ставить під сумнів його дійсність. Є студентом та перебуває на військовому обліку, має право на відстрочку від служби. Відсутність військово-облікового документу при собі не є підставою для адміністративної відповідальності, якщо особа не ухиляється від військового обліку або не порушує законних вимог військкомату. Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить прямої норми, яка б передбачала відповідальність виключно за відсутність військово-облікового документу при собі. Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України N? 1487, військово-обліковий документ є документом, що підтверджує військовий облік, але відсутність його при собі не означає порушення зобов`язань перед військовими органами. При винесенні постанови не було враховано пояснення, а також не було здійснено належної перевірки військового статусу. На підставі вищевикладеного вважає, що постанова про накладення адміністративного штрафу є незаконною та підлягає скасуванню.

01.04.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі.

10.04.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_2 копії матеріалів адміністративної справи за постановою № 1/3105 від 19.03.2025 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

25.04.2025 року на виконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.04.2025 року про витребування доказів, ІНФОРМАЦІЯ_3 до суду надано: копія постанови № 1/3105 від 19.03.2025 року; копія протоколу № 998 від 19.03.2025 року; копія рапорту поліцейського від 19.03.2025 року.

25.04.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 надав відзив, у якому зазначив, що не визнає вимоги адміністративного позову зазначив, що 19 березня 2025 року під час дії особливого періоду, мобілізації та військового стану до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі працівників поліції був доставлений громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Під час перебування в м. Ізмаїл, Одеської області, по вулиці Белинського, не мав з собою військово-облікового документу, на вимогу уповноваженого працівника поліції відмовився його пред?явити, через відсутність (копія рапорту додається). Правилами військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (додаток N?2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (Додаток 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ N?1487 від 30 грудня 2022 року (з наступними змінами) п.п. 10-1 п.1 встановлено, що призовники, військовозобов?язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред?являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Указом Президента України від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» з наступними змінами в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка діє по теперішній час. Тобто ОСОБА_1 порушив п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП, про що начальником групи психологічної підтримки персоналу ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол N?988 від 19 березня 2025 року. Під час складення протоколу N?998 від 19.03.2024 року позивач жодних зауважень, заперечень, пояснень не надавав. Позивач був належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, але на її розгляд не з?явився і не подав клопотання про відкладення розгляду справи на інший час, тому справу правомірно розглянуто за його відсутності. 19.03.2025 року під час розгляду адміністративної справи було досліджено докази порушення позивачем правил військового обліку, а саме встановлено, що під час перебування в АДРЕСА_1 , не мав з собою військово-облікового документу, на вимогу уповноваженого працівника поліції відмовився його пред?явити, через відсутність. Правилами військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (додаток N?2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (Додаток 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ N?1487 від 30 грудня 2022 року (з наступними змінами) п.п. 10-1 п. 1 встановлено, що призовники, військовозобов?язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред?являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Указом Президента України від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» з наступними змінами в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка діє по теперішній час. Тобто ОСОБА_1 порушив п.п. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, тим самим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Під час складання 19.03.2025 року протоколу про адміністративне правопорушення, розгляду 19.03.2023 року матеріалів адміністративної справи, заперечення, зауваження та клопотання від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не надходило, військово-обліковий документ не надавався. Таким чином, вважає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, за ч. 3 ст. 210 КУпАП. З урахуванням викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскаржувану постанову залишити в силі.

10.06.2025 року позивач надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що у відзиві необґрунтовано неможливість отримання персональних даних шляхом електронної інформаційної взаємодії, не надано доказів на підтвердження неможливості цього, тому у відповідача не було жодних законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Наполягає, що він вчасно оновив свої військово-облікові дані, на підтвердження чому додав до матеріалів справи скріншот за стосунку «Резерв+». З урахуванням зазначеного просить скасувати оскаржувану постанову та справу закрити.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

В судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено матеріалами справи, 19.03.2025 року відносно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1/3105, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно якої: під час перебування в м. Ізмаїл, Одеської області, по вулиці Белинського, не мав з собою військово-облікового документу, на вимогу уповноваженого працівника поліції відмовився його пред?явити, через відсутність. Правилами військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (додаток N?2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (Додаток 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ N?1487 від 30 грудня 2022 року (з наступними змінами) п.п. 10-1 п.1 встановлено, що призовники, військовозобов?язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред?являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Указом Президента України від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» з наступними змінами в Україні оголошено загальну мобілізацію, яка діє по теперішній час. Тобто ОСОБА_1 порушив п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон №3543) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 1 Закону №3543, особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію».

24.02.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ, яким затверджено указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

При цьому диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають вимоги законодавства про правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації передбачені статтею 22 Закону №3543.

Так, частина 6 статті 22 Закону №3543 передбачає, що у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Відповідно до п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (додаток № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ N?1487 від 30 грудня 2022 року (з наступними змінами) встановлено, що призовники, військовозобов?язані та резервісти у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану, повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Відтак, позивач мав обов`язок мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського.

Досліджуючи доводи позову суд зауважує на наступному.

Як встановлено в судовому засіданні та що не заперечується позивачем, 19.03.2025 року ОСОБА_1 було зупинено представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі працівників поліції з вимогою пред?явити військово-обліковий документ. Оскільки військово-обліковий документ у той момент знаходився вдома, ОСОБА_1 не зміг його надати негайно. На підставі цього було винесено постанову про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою було накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 17 000 грн.

Згідно із пунктом 2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок), військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 затверджено Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів (надалі за текстом Порядок № 559).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 559, військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Відповідно до пункту 2 Порядку № 559, військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

- в електронній формі - засобами Електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

- у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559.

Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

Пред`явлення військово-облікового документу є виконанням військовозобов`язаним вимог частини 6 статті 22 Закону №3543 та п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів (додаток № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ N?1487 від 30 грудня 2022 року.

Вказаним цілком спростовуються доводи позивача про те, що відсутність військово-облікового документу при собі не є підставою для адміністративної відповідальності.

Разом з тим суд визнає неспроможними доводи позивача про те, що, якщо особа не ухиляється від військового обліку або не порушує законних вимог військкомату, тоді відсутність військово-облікового документу при собі не є підставою для адміністративної відповідальності, оскільки такі твердження є хибними та ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні позивачем діючого законодавства.

Більш того, зважаючи на те, що диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої на позивача накладено адміністративне стягнення, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають вимоги законодавства про правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних, резервістів, та наявність спеціального законодавства (Закону №3543; Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ N?1487 від 30 грудня 2022 року), яким врегульовано питання дотримання призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, не знайшли також свого підтвердження і посилання позивача на відсутність в КУпАП прямої норми, яка б передбачала відповідальність виключно за відсутність військово-облікового документу при собі, а також посилання з приводу того, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1487 військово-обліковий документ є документом, що підтверджує військовий облік, але відсутність його при собі не означає порушення зобов`язань перед військовими органами.

Одночасно не заслуговують на увагу й доводи позивача щодо неправильного зазначення в оскаржуваній постанові прізвища позивача, з огляду на наступне.

Як встановлено, вірними анкетними даними позивача є: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено паспортом № НОМЕР_1 , виданим 25.09.2017 року органом 5119.

В свою чергу, 19.03.2025 року постанову по справі про адміністративне правопорушення № 1/3105 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП складено на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В абзацах 1-3 описової частини постанови прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_2 ».

В абзаці 4 описової частини постанови та абзаці 1 резолютивної частини постанови прізвище позивача зазначено як « ОСОБА_3 ».

Разом з тим, суд зауважує, що встановлені описки в оскаржуваній постанові у виді невірного зазначення прізвища позивача у деяких випадках « ОСОБА_2 » та «Вирвач» не є суттєвими порушеннями, не впливають на зміст постанови та не тягнуть за собою юридичних наслідків.

Тобто, такі описки та інші незначні порушення при складанні постанови не тягнуть за собою їх недійсність, у зв`язку з чим такі доводи позивача судом до уваги не беруться.

Щодо посилань позивача на те, що при винесенні постанови не було враховано пояснення, а також не було здійснено належної перевірки військового статусу, суд відноситься критично та зазначає, що в протоколі № 998 від 19.03.2025 року позивач зазначив «з протоколом ознайомлений». При цьому з даного протоколу не вбачається, що позивач під час складання протоколу або розгляду адміністративної справи мав будь-які заперечення, зауваження та клопотання.

Суд також відхиляє посилання позивача на примітку до статі 210 КУпАП, оскільки чинне законодавство зобов`язало позивача вчинити певні дії, і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів. Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

Так, як встановлено в судовому засідання, до відповіді на відзив позивачем додано роздруківку "Резерв+", сформовану 26.03.2025, 12:18, на якій наявна інформація з реєстру Оберіг, Військово-обліковий документ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де містяться відомості QR-коду, вказано, що останній перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Категорія обліку - військовозобов?язаний. Номер в реєстрі ОБЕРІГ 2. Також вказано, що дані уточнено вчасно - 01.06.2024 року.

Втім, суттю вчиненого ОСОБА_1 правопорушення є відсутність при собі військово-облікового документу, а не несвоєчасно оновлення військово-облікових даних, у зв`язку з чим суд вважає недоцільним посилання позивача на вказану норму, оскільки у даному випадку така норма не підлягає застосуванню.

Отже, позивачем не надано змістовних доводів та доказів тому, що його безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду в постанові від 25 червня 2020 року у справі №520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

В свою чергу, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 1/3105 від 19.03.2025 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 на підставі та в межах повноважень, наданих представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 1/3105 від 19.03.2025 року відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.07.2025 року.

Суддя: О.О.Бурнусус