Справа № 480/2316/25
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2025 року Справа № 480/2316/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2316/25
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 щодо відмови звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу ;
- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця, лейтенанта ОСОБА_1 начальник маневреної групи радіопеленгаторного комплексу військової частини НОМЕР_2 , у зв`язку із сімейними обставинами на підставі абз. 4 пункту 3 ч. 12 статті 26 Закону Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за сімейними обставинами - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є військовослужбоцем ЗСУ та з 2017 року по теперішній час проходе службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_2 . Має дитину віком до 18 років, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка 07.11.2024 звернулась із рапортом до командування про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, який зареєстрований за вих. № 887 від 07.11.2024 року.
У відповіді (вих № 2685 від 12.11.2024 року) зазначено, що підстав для звільнення немає. З правової точки зору потрібно розглядати питання стосовно визначення походження дитини. Оскільки стаття звільнення наголошує: обоє з подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Мається на увазі спільну дитину в шлюбі.
09.12.2024 року, не погоджуючись з такою відмовою, позивачка повторно подала рапорт-заяву на командира в/ч НОМЕР_2 про недопущення порушень прав військовослужбовця з проханням повторно розглянути рапорт (вх. № 4628 від 09.12.2024 року). У поданій заяві зазначено, що законодавством передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин. У абзаці 4 вказано, що право на звільнення є у військовослужбовців-жінок, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
У відповіді від 16.12.2024 року № 2990 зазначено про повернення без реалізації документи на звільнення л-та ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю підстав для звільнення.
Позивачка вважає відмову протиправною, оскільки вона грунтується виключно на письмовому висновку помічника командира з правової роботи-начальника юридичної групи військової частини в/ч НОМЕР_1 та необгрунтованою та такою, що суперечить вимогам Закону. Вважає, що відповідачем (в/ч НОМЕР_1 ) у наданому висновку неправильно розтлумачено норму закону і безпідставно відмовлено. До того ж походження дитини не були предметом чи підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
Ухвалою суду від 27.03.2025 у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості зацікавленої особи Міністерство оборони України відмовлено. Відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що 07 листопада 2024 року лейтенант ОСОБА_1 звернулася по команді з рапортом про звільнення її з військової служби у запас відповідно до підпункту г пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років).
12 листопада 2024 року за вих.№ 2685 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 вищезазначений рапорт повернуто без реалізації та надано вмотивовану відмову у звільненні, в якій викладені об`єктивні та суб`єктивні причини непогодження посадовими особами військової частини НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають за командою рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово- обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
ОСОБА_1 до рапорту, в якому просила звільнити її з військової служби за сімейними обставинами долучила наступні документи:
1. Свідоцтво про шлюб.
НОМЕР_4 . Свідоцтво про народження ОСОБА_2 (доньки військовослужбовиці).
3. Довідка про проходження військової служби ОСОБА_3 .
При розгляді рапорту та долучених до нього документів по суті встановлено, що підстави для звільнення лейтенанта ОСОБА_1 відсутні.
Абзацом четвертим пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачено підставу для звільнення військовослужбовців з військової служби за сімейними обставинами, а саме право на звільнення має дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років. Під поняттям дитина законодавець має на увазі саме спільну дитину у шлюбі. А словосполучення мають дитину до 18 років в цій нормі права відноситься саме до подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. У відповідності до частини 1 статті 36 Сімейного кодексу України, шлюб є підставою для виникнення прав і обов`язків подружжя. Позивач і ОСОБА_3 уклали шлюб 03 вересня 2024 року та стали подружжям. Закон містить застереження, що саме подружжя повинні мати дитину. ОСОБА_3 є чоловіком ОСОБА_1 , але він не є батьком ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 не надано жодного доказу походження її дитини ( ОСОБА_2 ) від чоловіка ОСОБА_3 , з яким на даний час вона перебуває у шлюбі.
Більше того, позивачем надана довідка від 03.01.2025 року вих.№01- 16/14 Служби у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області, у якій зазначено, що батько дитини, ОСОБА_4 , 1982 року народження, з сім`єю не проживає з 2015 року, спільного господарства не веде, дитину не відвідує, участі у вихованні не приймає тощо. Всі ці факти не свідчать про те, що ОСОБА_1 є одинокою матір`ю, оскільки у дитини є батько.
З огляду на вищенаведене, законних підстав для звільнення позивача з військової служби у запас відповідно до підпункту г пункту третього частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу немає.
Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 37-41).
Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
07.11.2024 ОСОБА_1 звернулась з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 з проханням про клопотання перед вищим командуванням про звільнення її з військової служби відповідно до п.3 ч.12 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (а.с. 7).
Військовою частиною НОМЕР_1 надано командиру військової частини НОМЕР_2 відповідь № 2685 від 12.11.2025, якою повідомлено, що розглянувши рапорт ОСОБА_1 , встановлено, що підстави для її звільнення з військової служби відсутні (а.с. 9-10).
09.12.2024 ОСОБА_1 звернулася до командира військової частини НОМЕР_2 із заявою про повторний розгляд рапорта про звільнення з військової служби на підставі абз. 4 пункту 3 ч. 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (за сімейними обставинами - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) (а.с. 12-15).
16.12.2024 Військовою частиною НОМЕР_5 повернуто без реалізації документи на звільнення лейтенанта ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення (а.с.19-20).
Не погодившись з відмовою, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 статті 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану" від 24.02.2022 №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено: ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і такий стан діє дотепер.
Нормативно-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, є Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша статті 1 Закону №2232-XII).
За приписами частини першої статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону №2232-XII, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону №2232-XII).
Правові підстави звільнення під час воєнного стану військовослужбовців визначені статті 26 Закону № 2232-ХІІ.
Відповідно до ст. Закону України № 2232-ХІІ передбачено:
5. Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
ґ) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
Згідно ч. 12 ст.26 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:
3) під час дії воєнного стану:
дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Відповідно до ст.233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Стаття 31 Статуту визначає, що начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно абз.2 ст.125, абз.2 ст.127 Статуту, командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення. Солдат підпорядковується командирові відділення.
Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається, що оскільки вона має доньку - ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 також проходить військову службу за контрактом в підрозділі ДПСУ, а тому вона має право на звільненні на підставі абз.4 п.3 ч.12 ст.26 Закону України № 2232-ХІІ.
Так, аналізуючи зміст абз.4 п.3 ч.12 ст.26 Закону України № 2232-ХІІ, суд зазначає, що наведеною нормою передбачено, що військовослужбовець звільняється з військової служби на таких підставах: дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.
Підставами для звільнення є:
- Обоє з подружжя проходять військову службу,
- Мають дитину до 18 років.
- Словосполучення «мають дитину до 18 років» в цій нормі права відноситься саме до подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно ч.1 ст.36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 03.09.2024 ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_3 (а.с.23)
Суд звертає увагу, що закон містить застереження, що саме подружжя повинні мати дитину.
Разом з тим, судом встановлено, що зі змісту свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 30.05.2015 року батьком ОСОБА_2 зазначено - ОСОБА_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Глухову реєстраційної служби Глухівського міжрайонного управління юстиції у Сумській області.
Таким чином, суд зазначає, що ОСОБА_3 є чоловіком позивачки, але він не є батьком ОСОБА_2 .
Суд наголошує, що позивач не надала суду та відповідачу доказів, що батько ОСОБА_2 позбавлений батьківських прав, а ОСОБА_3 її удочерив.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 4 пп. «г» п. 3 ч. 5 ч. 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відсутні.
Проаналізувавши наведе вище в сукупності в контексті встановлених обставин у справі, суд дійшов висновку, що законні підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі поданого рапорту та долучених до нього документів відсутні, а дії та рішення відповідача узгоджуються з вимогами чинного законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, у задоволенні яких належить відмовити.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук