Справа № 200/1645/25
Суддя: Черникова А.О.
Дата ухвалення: 2025-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2025 року Справа№200/1645/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Черникової А.О, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку у розмірі 55 083,00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач) через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) «Електронний суд» звернуся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі-відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2024 року по 11 лютого 2025 року у розмірі 55 083,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року по справі №200/3664/24 йому була нарахована та виплачена грошова компенсація за період 26.12.2024 та 11.02.2025, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Вважає період затримки розрахунку при звільненні розраховується з 01.03.2024 по 11.02.2025 та складає 347 календарних дня, але не більше шести місяців (183 дні).

Зазначає, що розмір місячного грошового забезпечення на день звільнення складав 9 030,00 грн. Відповідно середньоденна сума мого грошового забезпечення на день звільнення становила 9 030,00/30=301,00 грн. Згідно положень ст. 117 КЗпП України сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 301,00 грн х 183 дні = 55 083,00 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року позовна заява залишена без руху, позивачу для усунення недоліків позовної заяви.

14 березня 2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків, позивачем сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Ухвалою суду від 20 березня 2025 року відкрито провадження у справі за даним позовом; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву, а також зобов`язано надати суду додаткові докази по справі.

4 квітня 2025 року судом отримано від відповідача відзив на позов та додаткові докази по справі.

8 квітня 2025 року судом отримано від позивача відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 2 липня 2025 року у Головного управління Національної поліції в Донецькій області витребувано: довідку про розмір грошового забезпечення, виплаченого позивачу під час звільнення; довідку про розмір грошового забезпечення, виплаченого позивачу за останні два календарні місяці служби відповідно до постанови КМ України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», із зазначенням його середньоденного грошового забезпечення.

8 липня 2025 року відповідачем на виконання ухвали суду від 2 липня 2025 року надані додаткові документи.

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, зазначаючи наступне.

З метою виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/3664/24, після набрання законної сили судовим рішенням, розрахунок потреби в коштах було направлено до Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Національної поліції України для належного фінансування.

Після надходження відповідного фінансування від головного розпорядника бюджетних коштів, 26 грудня 2024 року ОСОБА_1 було виплачено на особистий картковий рахунок нараховані на виконання рішення суду кошти в розмірі 36 376,61 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 17.12.2024 № 6936.

Відповідач звертає увагу суду, що вищенаведений спір був саме щодо набуття позивачем права на компенсацію за дні щорічної основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексацію грошового забезпечення у певний період, перерахунок й виплату ОГД при звільненні з урахуванням індексації.

Крім того, у відповідь на звернення позивача від 27.01.2025 щодо нарахування та виплати коштів, утриманих за надмірно використану відпустку за січень 2022 року при звільненні зі служби в поліції, 07.02.2025 Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області було здійснено перерахунок суми, яку було утримано за 11 днів зайво використаної відпустки з урахуванням грошової компенсації за дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 18 днів, нарахованої та виплаченої на виконання рішення суду.

11.02.2025 ОСОБА_1 було виплачено різницю суми, яка була утримана за зайво використані дні відпустки та нарахованої на виконання рішення суду (із відрахуванням обов`язкових податків та зборів) у сумі 1 331, 89 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.02.2025 № 398.

Відповідач вважає, що причиною затримки належних позивачу виплат є їх спірний характер, який обумовлювався відповідним судовим спором. Тобто, невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру.

Просить суд під час розгляду справи врахувати принцип співмірності ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

У зв`язку з чим, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що заявлені ним позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі на принципі справедливості, як однієї з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

В період з 14 квітня 2025 року по 28 квітня 2025 року та в період з 9 червня 2025 року по 30 червня 2025 року суддя Черникова А.О. перебувала у відпустках.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно з паспортом серії НОМЕР_1 виданий Краматорським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 29 травня 2015 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, зареєстроване за місцезнаходженням: 85302, Донецька область, Покровський р-н, місто Покровськ, вул.Мандрика, буд. 7, , є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 у період з 07 листопада 2015 року по 29 лютого 2024 року проходив службу в Головному управлінні Національної поліції України в Донецькій області.

У зв`язку з непроведенням повного розрахунку при звільненні зі служби в поліції, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2024 року в адміністративній справі № 200/3664/24 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки за період з 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року та додаткової оплачуваної відпуски, як учаснику бойових дій, у період з 2016 по 2022 роки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області розрахувати кількість днів щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за період з 01 січня 2022 року по 19 липня 2022 року та виплатити компенсацію за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпуски, як учаснику бойових дій, у період з 2016 по 2022 роки.

Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період служби в поліції з 07 листопада 2015 року по 30 жовтня 2017 року з врахуванням базового місяця - листопада 2015 року.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період служби в поліції з 07 листопада 2015 року по 30 жовтня 2017 року з врахуванням базового місяця - листопада 2015 року.

Визнана протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не проведення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з урахуванням індексації.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Рішенням Першого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 - без змін.

З представленого позивачем виписки з Банку, 26 грудня 2024 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 36 376,61 грн.

27 грудня 2024 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та виплатити згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року по справі №200/3664/24.

Листом від 7 лютого 2025 року №Б-5/26/02-2025, Головне управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивачу про наступне.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 1 червня 2024 року у справі №200/3664/24, позивачу нарахована грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2022 рік у кількості 18 днів.

Грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку нарахована з розрахунку: посадовий оклад 2 500,00 грн + оклад за спеціальне звання (капітан поліції) 1 800,00 грн + надбавка за стаж служби (50%) 2 150,00 грн + надбавка за специфічні умови проходження служби (40%) 2 580,00 грн = 9 030,00/30*18 = 5 418,00 грн, у тому числі за 11 діб в сумі 3 311,00 грн. Різниця суми, яка утримана за 11 днів зайво використаної відпустки та нарахованої на виконання рішення суду складає 1 401,99 грн, з розрахунку: 4 712,99 - 3 311,00 = 1 401,99 грн. Із відрахуванням обов`язкових податків та зборів (військовий збір 5% в сумі 79,10 грн, на особистий картковий рахунок, відкритий в АТ «ПриватБанк», в найкоротший термін буде перераховано кошти в сумі 1 331,89 грн.

З представленого позивачем виписки з Банку, 11 лютого 2025 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 1 331,89 грн.

14 лютого 2025 року позивач звернувся до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні (тобто починаючи з 01 березня 2024 року але не більш як за шість місяців), відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України».

Листом від 06.03.2025 №Б-18/26/02-2025, Головне управління Національної поліції в Донецькій області повідомило позивачу, що бюджетне законодавство забороняє керівникам бюджетних органів брати на себе зобов`язання понад наявні кошторисні призначення, тому ГУНП в Донецькій області не наділено повноваженнями нараховувати та виплачувати середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку.

Не погодившись з діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом.

Права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов`язки громадянина та засади регулювання праці і зайнятості визначаються виключно законами України (пункти 1 та 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Суд зауважує, що чинним спеціальним законодавством не врегульовано питання щодо виплати середнього заробітку або компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, строки проведення розрахунку при звільненні, а також відповідальність за недотримання вказаних строків передбачені положеннями статей 116 і 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

У тих правовідносинах, що є предметом розгляду даної справи, за загальним правилом, пріоритетними є саме норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах таких положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26.06.2019 у справі № 826/15235/16, від 31.10.2019 у справі № 2340/4192/18, від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, від 15.07.2020 у справі № 824/144/16-а, від 05.08.2020 у справі № 826/20350/16, від 24.12.2020 у справі № 340/401/20, від 28.01.2021 у справі № 240/11214/19 та інших.

З огляду на викладене, положення статей 116 та 117 КЗпП України у даному випадку є повністю застосовними до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що норми матеріального права (у тому числі положення КЗпП України), з огляду на дату звільнення позивача - 29 лютого 2024 року та дату проведення з ним відповідачем повного розрахунку на виконання рішення суду 01 серпня 2024 року по справі №200/3664/24, яке набрало законної сили 31 жовтня 2024 року, застосовуються судом у даному рішенні в редакції, яка була чинна в період існування спірних у цій справі правовідносин.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна і додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, які були нараховані працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Як зазначається Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» слід розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Отже, вказаними вище нормами КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У випадку невиконання такого обов`язку настає відповідальність, яка передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, у тому числі захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, що необхідний для забезпечення його життя.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником стосовно своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням роботодавцем свого обов`язку.

Водночас, за редакцією статті 117 КЗпП України, яка діяла станом на дату фактичного проведення відповідачем розрахунку на виконання рішення суду від 01.08.2024 у справі №200/3664/24 (тобто станом на 11.02.2025), час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає оплаті середнім заробітком, був обмежений шістьма місяцями.

Оскільки на дату фактичного розрахунку, проведеного на виконання судового рішення, як і на дату звернення до суду з цим адміністративним позовом, положення статті 117 КЗпП України передбачали обмеження часу затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, 6-місячним строком, при вирішенні даного спору суд застосовує редакцію статті 117 КЗпП України у чинній на дату фактичного розрахунку редакції.

Аналогічні висновки були наведені Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року у справі № 560/11489/22.

Як зауважив Верховний Суд у даній постанові, з посиланням на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, який спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Конституційним Судом України у рішенні від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012 зазначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, які належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України, а саме - в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При цьому непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У даному рішенні Конституційний Суд України зауважив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, тож працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення цього правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, Конституційний Суд України визначив, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення із цим працівником остаточного розрахунку.

Отже, виходячи із системного аналізу положень статей 116, 117, 233 КЗпП України, а також враховуючи рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 у справі № 4-рп/2012 та правові позиції Великої Палати Верховного Суду, наведені вище, можна дійти висновку, що з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать, і у випадку, коли роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке установлена положеннями статті 117 КЗпП України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівнику). Лише після проведення фактичного розрахунку (після виплати всіх сум, що належать звільненому працівникові) починається перебіг строку, визначеного статтею 233 КЗпП України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12.08.2020 у справі № 400/3151/19.

Право позивача на нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки за попередні роки виникло з дня його звільнення 29 лютого 2024 року, на підставі положень статті 116 КЗпП України. При цьому рішенням суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 було встановлено факт непроведення повного розрахунку відповідача із позивачем саме в день його звільнення.

Питання про обчислення середнього заробітку (середньої заробітної плати) унормовані Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 2 пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. При цьому в разі, якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

Відповідно до змісту абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з положеннями пункту 5 Порядку № 100 установлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи саме з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у передбачених чинним законодавством випадках - на число календарних днів за цей період.

Згідно з абзацом 2 пункту 8 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Абзацом 3 пункту 8 Порядку № 100 установлено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що фактично повний розрахунок при звільненні з позивачем на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 було здійснено відповідачем 26 грудня 2024 року шляхом зарахування на особистий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 36 376,61грн (цільове зарахування розрахунок при звільнені за рішенням суду від 01.08.2024 по справі №200/3664/24, та 11 лютого 2025 року шляхом зарахування на особистий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 1 331,89 грн (цільове зарахування - Грошове утримання військовослужбовця, у т.ч. компенсація податку з доходів фіз.осіб за 02.2025 р).

Зазначена сума виплати грошового забезпечення позивачем не оспорюється.

Як вказує позивач та не заперечує відповідач, при нарахуванні та виплаті компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій та інш. на виконання рішення суду від 01 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні нараховано та виплачено не було.

Суд зауважує, що позивача звільнено зі служби в поліції по 29 лютого 2024 року, а повний розрахунок з ним на виконання рішення суду 1 серпня 2024 року в адміністративній справі № 200/3664/24 проведений відповідачем 11 лютого 2025 року.

Як на момент звільнення позивача зі служби, так і на момент проведення з нею повного розрахунку на виконання рішення суду від 1 серпня 2024 року у справі № 200/3664/24, стаття 117 КЗпП України діяла у редакції, яка передбачала обмеження виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 6-ма місяцями.

Така редакція норми статті 117 КЗпП України діяла з 19 липня 2022 року.

До 19 липня 2022 року редакція норми статті 117 КЗпП України не містила обмежень щодо строку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Правова позиція щодо можливості зменшення судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за наявності переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку, була сформована Верховним Судом за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин, коли стаття 117 КЗпП України не містила обмежень щодо строку виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тобто зменшення судом суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із застосуванням принципу співмірності (за наявності істотного дисбалансу між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати) є можливим лише щодо правовідносин, які мали місце до 19 липня 2022 року.

До правовідносин, які мали місце після 19 липня 2022 року, коли стаття 117 КЗпП України містила обмеження виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 6-ма місяцями, застосовувати сформовану практику Верховного Суду щодо пропорційності та співмірності стягнутої суми, є недоречним, з огляду на те, що вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Правову позицію аналогічного змісту було викладено Верховним Судом у постановах від 28.06.2023 у справі № 560/11489/22, від 30.11.2023 у справі № 380/19103/22, від 29.01.2024 у справі № 560/9586/22, від 15.02.2024 у справі № 420/11416/23, від 23.05.2024 у справі № 200/2048/23, тощо.

З представленої відповідачем довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 07.07.2025 за вих№422 вбачається, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення відповідно Порядку № 260 складає 9 030,00 грн. Середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення складає 301,00 грн (із розрахунку: 9 030,00 грн/30 діб).

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виплат складає з розрахунку: 301,00 грн х 183 дні = 55 083,00 грн (з урахуванням припису чинної редакції статті 117 КЗпП України якою законодавець обмежив виплату 6 місяцями).

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими та підлягають повному задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно з платіжною інструкцією 0.0..1 від 13 березня 2025 року та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Держбюджету України, позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 132, 139, 192-193, 242-246, 255-258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (зареєстроване за місцезнаходженням: 85302, Донецька область, Покровський р-н, місто Покровськ, вул.Мандрика, буд. 7, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку у розмірі 55 083,00 грн, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 березня 2024 року по 11 лютого 2025 року у розмірі 55 083 (п`ятдесят п`ять тисяч вісімдесят три) грн 00 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.О.Черникова