Справа № 320/55012/24
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження в частині позовних вимог

10 липня 2025 року № 320/55012/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження питання закриття провадження в частині позовних вимог в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування наказу в частині, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

у с т а н о в и в:

до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту також відповідач, МОУ), в якому просить суд:

- визнати недійсною заяву позивача від 27.08.2024 про припинення державної служби та звільнення з роботи на ім`я державного секретаря МОУ (вх. №220/19/548-з від 28.08.2024);

- визнати незаконним і скасувати пункт 14 параграфа 3 наказу державного секретаря МОУ (по особовому складу державних службовців) від 28.08.2024 №290 про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу моніторингу дотримання політик закупівель управління аналітичного забезпечення та моніторингу політик закупівель Департаменту політики закупівель МОУ за угодою сторін з 28.08.2024;

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу моніторингу дотримання політик закупівель управління аналітичного забезпечення та моніторингу політик закупівель Департаменту політики закупівель МОУ;

- стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 поновлено позивачу строк звернення до суду, відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Присутній у судовому засіданні 11.06.2025 представник відповідача заявив клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження. Позивач в судове засідання 11.06.2025 не з`явився.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з частиною дев`ятою статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі наведеного, у судовому засіданні 11.06.2025 судом була постановлена усна ухвала про здійснення подальшого розгляду заяви у порядку письмового провадження.

Разом з тим, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що предметом оскарження у цій справі є, зокрема, заява позивача від 27.08.2024 про припинення державної служби та звільнення з роботи на ім`я державного секретаря МОУ (вх. №220/19/548-з від 28.08.2024), яку він просить визнати недійсною.

Вирішуючи питання про закриття провадження в частині заявлених позовних вимог про визнання недійсною заяви позивача від 27.08.2024 про припинення державної служби та звільнення з роботи на ім`я державного секретаря МОУ (вх. №220/19/548-з від 28.08.2024), суд зазначає таке.

За правилами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, від 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.».

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем власноручно підписано заяву від 27.08.2024 про припинення державної служби та звільнення з роботи на ім`я державного секретаря МОУ (вх. №220/19/548-з від 28.08.2024).

Припинення державної служби та звільнення державного службовця за угодою сторін передбачено положеннями пункту 3 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі по тексту також Закон №889-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), за приписами якого державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

В силу положень статті 86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Таким чином, положеннями статті 86 Закону №889-VIII встановлено як правила припинення державної служби за ініціативою державного службовця, так і правила припинення державної служби за угодою сторін.

Тобто, спірна заява, підписана позивачем особисто та подана роботодавцю МОУ, є правом позивача як державного службовця на припинення трудових відносин з роботодавцем. Означена заява не є рішенням суб`єкта владних повноважень, що має наслідком відсутність підстав для її оскарження в порядку адміністративного судочинства.

Водночас, обраний позивачем спосіб захисту прав у цій частині шляхом оскарження заяви сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права та у разі незгоди з викладеною у ній самостійно позицією, має право звернутися до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень (МОУ), прийнятого на підставі такої заяви, яка зазначена як підстава для прийняття відповідачем спірного наказу про припинення державної служби та звільнення позивача із займаної посади.

У зв`язку із наведеним суд вважає за потрібне послатися на положення статті 17 Закону України від 23 червня 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», за якими суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

Так, ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Також у пункті 53 рішення від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету, за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. пункт 57 рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), Series A, № 93).

Пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й ті, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави.

Узагальнюючи наведене, можна констатувати, що спірна заява є тим документом, який не може бути окремим (самостійним) предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють подальший розгляд справи й ухвалення рішення по суті спору, а є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 239 КАС України визначено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду у справах №816/228/17, №813/5892/15, №826/9464/18 у цій справі поняття спору, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, необхідно тлумачити в контексті частини третьої статті 124 Конституції України в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підпадають під юрисдикцію не лише адміністративних судів, а взагалі не підлягають судовому розгляду.

Керуючись статтями 238, 239, 243, 248, 256 КАС України, суд

у х в а л и в :

1. Закрити провадження в адміністративній справі №320/60033/24 в частині позовних вимог про визнання недійсною заяви ОСОБА_1 від 27.08.2024 про припинення державної служби та звільнення з роботи на ім`я державного секретаря МОУ (вх. №220/19/548-з від 28.08.2024).

2. Роз`яснити позивачу, що спір у цій частині не підлягає розгляду як у порядку адміністративного судочинства, так і в судовому порядку взагалі.

3. Копію даної ухвали видати (надіслати) учасникам справи, зокрема шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Дудін С.О.