Справа № 160/10909/25
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКР ТРАНС - ЛОГІСТИКА" до Дніпровської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2024/000514 20.06.2024;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.05.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам процесу строки для надання заяв по суті справи.
Від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, у задоволенні якого ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 відмовлено.
Позивачем надані додаткові пояснення, згідно яких він заперечує проти доводів відповідача наведених у запереченнях на відповідь на відзив.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
Вказаний товар придбаний позивача згідно зовнішньоекономічного договору від 25.04.2024 № 2504 DAF-139 між ТОВ «УКР-ТРАНС-ЛОГІСТИКА» (Україна) та FIRMA WANICKI SP. Z O.O. (Республіка Польща).
Під час митного оформлення, позивачем до митниці надані наступні документи:
- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №FW10/P/24/05/100 від 27.05.2024;
- автотранспортна накладна (Road consignment note) 6/н від 13.06.2024;
- декларація про походження товару (Declaration o f origin) № FW10/P/24/05/100 від 27.05.2024;
- сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.I (Movement certificate EUR. 1) №PL/MF/AU 0099603 від 14.06.2024;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 13.06.2024;
- довідка про транспортні витрати від 19.06.2024;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №2504 DAF-139 від 25.04.2024;
- внутрішній договір (контракт) доручення Б/Н від 04.06.2024;
- договір про надання послуг митного брокера №UA-00-10/06-22 від 10.06.2022;
- копія митної декларації країни відправлення №24PL351020E0482011 від 17.06.2024;
21.06.2024 відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2024/000514.
В картці зазначено, що товар зазначений у ЕМД співпадає з товарами наявним у Реєстрі товарів, походження яких не підтверджено митними органами зарубіжних країн за результатами перевірок, проведених згідно з угодами про вільну торгівлю, укладеними Україною з державами-учасницями ЄС, САВТ, Чорногорією, Північною Македонією, Канадою, Грузією, Державою Ізраїль, Сполученим Королівством Великої Британії і Північної Ірландії та іншими міжнародними договорами (угодами) про вільну торгівлю (далі - Реєстр), згідно з яким підприємство FIRMA WANICKI SP. Z0.0. здійснювало митні оформлення ідентичного товару у попередній період непідтвердженим преференційним походженням. Згідно пункту 4 статті 32 Доповнення 1 "РЕГІОНАЛЬНОЇ КОНВЕНЦІЇ ПРО ПАН-ЄВРО - СЕРЕДЗЕМНОМОРСЬКІ ПРЕФЕРЕННІЙНІ ПРАВИЛА ПОХОДЖЕННЯ" передбачена можливість призупинення (без застосування преференцій під час митного оформлення) до отримання результатів перевірки із залученням митних органів країн експорту достовірності документів про преференційне походження товару відповідно. Згідно Наказу Державної Митної Служби України від 13.07.2020 №253 «Про затвердження Порядку направлення до Держмитслужби запитів митниць щодо проведення перевірки документів про походження товару» при проведенні перевірки документів про преференційне походження товарів із залученням митних адміністрацій країни експорту під час митного оформлення призупиняються тарифні преференції до отримання результатів перевірки достовірності сертифіката з перевезення товару EUR. 1 або декларації походження (інвойс) у таких випадках, як сертифікат з перевезення товару EUR.1 видано експортеру товарів, походження яких не підтверджено митними органами країни експорту за запитом Держмитслужби і в подальшому експортує такі ідентичні товари (за тим же кодом згідно з УКТЗЕД, або за тим же кодом згідно з УКТЗЕД та описом та/або маркою та/або артикулом тощо) із сертифікатом з перевезення товару EUR, 1 (до ідентичних товарів також відносяться вживані транспортні засоби товарних позицій 8701,8 702,8 703,8704,8705,8 716 згідно з УКТЗЕД незалежно від їх коду згідно з УКТЗЕД від експортера з непідтвердженим преференційним походженням за результатами перевірки, проведеної митними органами країни експорту за запитом Держмитслужби. Тому до товару зазначеному у ЕМД та сертифікату форми EUR. 1 № PL/MF/AU 0069903від від 14.06.2024. не можливо застосувати преференційний режим, у зв`язку призупиненням тарифних преференцій до отримання результатів перевірки достовірності сертифіката.
Не погодившись із рішенням відповідача (картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110130/2024/000514) та припиненням йому митних преференцій, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (далі МКУ) митне оформлення це виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Згідно ч. 1 ст. 246 МКУ метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів. Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (ч. 1 ст. 248 МКУ).
Декларування, згідно ч. 1 ст. 257 МКУ, здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Згідно ч. 2 ст. 246 МКУ порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено МКУ.
Частини 1, 2, 5, 6 ст.36 Митного кодексу України передбачають, що країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі.
Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом.
Повністю отримані або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються відповідно до законів України, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
За змістом ч.1 ст.43 Митного кодексу України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.
Відповідно до ч.3 ст. 43 Митного кодексу України сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Згідно з ч.8 ст.43 Митного кодексу України у разі, якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або митним органом встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати митному органу для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
За змістом ч.9 ст.43 Митного кодексу України додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
Відповідно до ч.1, 2 ст.44 Митного кодексу України для підтвердження країни походження товару митний орган у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати оригінали документів про походження такого товару. У разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару заявляється (декларується) митному органу в обов`язковому порядку лише у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в митного органу є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Згідно з ч.1 ст.45 Митного кодексу України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Законом України №1678-VII від 16.09.2014 ратифіковано Угоду від 27.06.2014 року про асоціацію між Україною, з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (Угода про асоціацію з ЄС).
Згідно з ч.1 ст.26 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва (далі - Протокол І).
Частина 1 ст.2 розділу 2 Протоколу 1 передбачає, що з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу:
1) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу;
2) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до ст.6 цього Протоколу.
Відповідно до ч.1 ст.16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу, відповідно, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
1. Сертифікат з перевезення товару EUR.1;
2. У випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Згідно з положеннями Закону України від 08.11.2017 року №2187-VIII Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі Конвенція). Дана Конвенція набрала чинності для України 01.02.2018 року.
Частиною 2 статті 31 Доповнення 1 до Регіональної конвенції передбачено, що з метою належного застосування цієї Конвенції Договірні Сторони повинні допомагати один одному, через компетентні митні адміністрації у перевірці достовірності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та EUR-MED, декларацій про походження і декларацій про походження EUR-MED та правильності інформації, що міститься в цих документів.
Подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції (ч. 1 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції).
Перевірки підтвердження про походження після митного оформлення здійснюватися вибірково або кожного разу, коли митні органи Договірної Сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви щодо достовірності таких документів, статусу походження відповідних товарів або виконання інших вимог цієї Конвенції.
За приписами ч. 5 ст. 32 Доповнення І до Регіональної конвенції митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.
Згідно з ч. 3 ст. 32 Доповнення 1 до Регіональної конвенції перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
Відповідно до ст. 34 Доповнення перевірки підтвердження про походження після митного оформлення здійснюватися вибірково або кожного разу, коли митні органи Договірної Сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви щодо достовірності таких документів, статусу походження відповідних товарів або виконання інших вимог цієї Конвенції (ч.1 ст.34).
З метою реалізації положень пункту 1 цієї Статті митні органи Договірної Сторони-імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товарів EUR.1 та рахунок-фактуру, якщо він був виставлений, декларацію про походження або копію цих документів митним органам Договірної Сторони-експортера, вказавши, за необхідності, причини запиту про проведення перевірки. На підтвердження запиту вони надають всі наявні документи та інформацію, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні про походження (ч.2 ст.34).
Перевірка здійснюється митними органами Договірної Сторони-експортера. З цією метою вони мають право вимагати надання будь-яких підтвердних документів та проводити будь-яку перевірку рахунків експортера або будь-яку іншу перевірку, яку вони вважатимуть необхідною(ч.3 ст.34).
Митні органи, на запит яких проводиться перевірка, якнайшвидше повідомляються про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є документи достовірними, чи можна розглядати відповідні товари такими, що походять з однієї з Договірних Сторін, і чи відповідають вони іншим вимогам цієї Конвенції (ч.5 ст.34).
У випадку наявності обґрунтованих сумнівів та за відсутності відповіді на запит про перевірку протягом десяти місяців з дати направлення такого запита або якщо відповідь на запит не містить достатньої інформації для визначення достовірності відповідного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що запитують про проведення перевірки, відмовляють у наданні преференцій, крім як у разі виняткових обставинах (ч.6 ст.34).
Системний аналіз наведених норм свідчить, митним органом імпортера може бути надіслано митному органу Договірної сторони - експортера запит на перевірку достовірності поданих до митного оформлення документів, зокрема сертифікату перевезення товарів з метою перевірки, зазначеної в ній інформації та підтвердження походження імпортованого товару. Таку перевірку може бути здійснено як у довільному порядку (вибіркова перевірка), так і за наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності таких документів.
Як встановлено судом, товар пред`явлений позивачем до митного оформлення з митними преференціями. Разом з іншими документами позивачем до митного органу наданий сертифікат походження товару форми EUR.I №PL/MF/AU 0099603 від 14.06.2024.
Зазначаючи про протиправність спірної картки відмови в прийнятті митної декларації, позивач вказує на порушення процедури щодо визначення та перевірки дійсності сертифікату походження товару форми EUR.I. Зокрема, на думку позивача, лише після надіслання відповідного запиту митним органом країни-імпорту до митного органу країни-експорту і лише після неотримання відповіді на такий запит про перевірку протягом десяти місяців, та лише у разі наявності зазначених у такому запиті обгрунтованих сумнівів щодо походження товару, митний орган країни-імпорту має право, за відсутності виняткових обставин відмовити в наданні права на преференції.
Згідно ч. 2 ст. 246 МКУ порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено МКУ.
Цей Порядок розроблено відповідно до ч. 2 ст. 246 МКУ з метою визначення порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, що подається митному органу на паперовому носії або як електронний документ.
Пунктом 4.5 Розділу IV Порядку визначено, що при здійсненні митного оформлення митної декларації виконуються такі митні формальності: 4.5.1. Перевірка дотримання строків подання МД (у випадках, визначених законодавством). 4.5.2. Перевірка наявності відміток про завершення переміщення товарів (у випадках, визначених законодавством з питань митної справи). 4.5.3. Контроль співставлення (автоматизоване порівняння) даних, які містяться в ЕК МД (ЕМД), та інших документів, поданих для митного оформлення 4.5.4. Контроль із застосуванням системи управління ризиками. 4.5.5. Перевірка правильності класифікації товарів. 4.5.6. Перевірка правильності визначення країни походження товарів. 4.5.7. Перевірка дотримання встановлених до задекларованих товарів заходів нетарифного регулювання (відсутність визначених законодавством заборон щодо переміщення або поміщення у відповідний митний режим задекларованих товарів; наявність відповідних документів, наявність в МД відомостей про відповідні документи або відомостей про відмітки у товаросупровідних документах). 4.5.8. Перевірка наявності задекларованих товарів у митному реєстрі об`єктів права інтелектуальної власності. 4.5.9. Перевірка правильності застосування пільг в оподаткуванні. 4.5.10. Перевірка правильності визначення митної вартості товарів.
За результатами здійснення відповідних митних формальностей посадовою особою митного органу приймається рішення про завершення митного оформлення або, у разу наявності підстав, про відмову у здійсненні митного оформлення товарів, заявлених за митною декларацією.
Відповідно до ст. 256 МКУ відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Згідно вимог розділу VIІI Порядку у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до Порядку.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 44 МКУ у разі переміщення товарів через митний кордон України країна походження товару обов`язково заявляється (декларується) митному органу шляхом зазначення в митній декларації назви країни походження товару та відомостей про сертифікат про походження товару: 1) на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України; 2) на товари, щодо ввезення яких в Україну застосовуються кількісні обмеження (квоти) або заходи, вжиті органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності в межах повноважень, визначених законами України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну», «Про зовнішньоекономічну діяльність»; 3) якщо це передбачено законами України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 ст.1 МКУ передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.
Законом України від 16.09.2014 №1678-VII ратифікована Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співробітництвом з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014.
Відповідно до положень пункту 1 статті 29 Глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співробітництвом з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі Угода), кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку І-А до цієї Угоди.
Статтею 26 Угоди встановлено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з території Сторін.
Законом України від 08.11.2017 №2187-VIIІ ратифікована Регіональна конвенція про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження.
Згідно пункту 1 статті 15 Доповнення І «Визначення поняття «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» (далі Доповнення І) Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (далі Конвенція) в рамках Угоди товари після ввезення в Україну підпадають під дію Угоди за умови подання митному органу підтвердження походження, у тому числі сертифіката з перевезення товару EUR.1.
Процедура видачі та заповнення сертифіката з перевезення товару EUR.1 передбачена статтею 16 та Додатком ІIIа Доповнення І Конвенції до Угоди.
Відповідно до статті 31 «Адміністративне співробітництво» Доповнення І до Конвенції, митні органи Договірних Сторін повинні надавати один одному через Європейську Комісію зразки відбитків печаток, які використовують у їхніх митних службах для видачі сертифікатів з перевезення товару EUR.1 та EUR-MED, а також адреси митних органів, які відповідають за перевірку цих сертифікатів, декларацій про походження та декларацій про походження EUR-MED.
Статтею 32 «Перевірка підтверджень походження» Доповнення І до Конвенції встановлено, що перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції.
Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними.
Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції.
Пунктом 4 статті 32 Доповнення І Конвенції до Угоди передбачено, якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними.
Наказом Держмитслужби від 15.07.2022 №329 затверджено Алгоритму дій працівників митниці під час здійснення контролю правильності визначення країни походження товарів та направлення до Держмитслужби запитів щодо проведення перевірки документів про походження товарів» зі змінами (далі-Наказ 329).
Підпунктом 5 пункту 1 розділу ІІ Наказу 329 встановлено, що запити про проведення перевірки преференційних сертифікатів про походження товарів до Держмитслужби направляються:
- якщо преференційний сертифікат, виданий експортеру товарів, яким (з урахуванням строку позовної давності) поставлено (поставляються) в Україну ідентичні товари (за тим же кодом згідно з УКТЗЕД, або за тим же кодом згідно з УКТЗЕД та описом та/або маркою - та/або артикулом тощо), або вживані транспортні засоби позицій 8701, 8702, 8703, 8704, 8705, 8716 згідно з УКТЗЕД незалежно від їх марки та коду згідно з УКТЗЕД, преференційне походження яких не підтверджено або преференційний сертифікат визнано фальсифікованим за результатами перевірки, проведеної компетентними органами (організаціями) іноземних країн за запитом Держмитслужби.
Згідно Реєстру товарів, походження яких не підтверджено за результатами перевірок, проведених митними органами зарубіжних країн згідно з угодами про вільну торгівлю, укладеними Україною з державами-учасницями ЄС, ЄАВТ, СНД, Чорногорією, Північною Македонією, Канадою, Грузією, Державою Ізраїль, Сполученим Королівством Великої Британії і Північної Ірландії та іншими угодами про вільну торгівлю, під час митного оформлення товару встановлено наявність такого товару в Реєстрі.
Тому, у відповідності до пункту 4 статті 32 Доповнення І Конвенції до Угоди, митним органом припинено (призупинено) митні преференції відносно позивача, та прийнято спірне рішення.
Отже, суд не вбачає порушень наведених норм в діях митного органу під час прийняття спірного рішення.
Щодо підстав для скасування спірного рішення.
В подальшому, 11.07.2024 Дніпровська митниця звернулась до Державної митної служби України із листом №7.5-1/15-03/4/4052, в якому просила направити запит до уповноваженого органу Республіки Польща для здійснення перевірки автентичності сертифікатів з перевезення товару EUR.1 від 17.06.2024 №PL/MF/AU 0069904, від 14.06.2024 №PL/MF/AU 0069903 та набуття статусу преференційного походження товару в рамках Угоди.
Згідно листа Державної митної служби від 04.02.2025 №15/15-03-1/7/689, у відповідь на звернення Дніпровської митниці від 11.07.2024 № 7.5-1/15- 03/4/4052 Державною митною службою України направлено для вжиття відповідних заходів лист уповноваженого органу Польщі від 29.01.2025 (вх. № 2845/11/15 від 29.01.2025), яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у сертифікатах з перевезення товару EUR.1 № PL/MF/AU 0069903 та № PL/MF/AU 0069904.
Регіональним управлінням доходів у Кракові повідомлено: експортер не зміг надати митним органам достатньо документів щодо походження товару. Вимоги та правила преференційного походження відповідно до Угоди про асоціацію між ЄС та Україною не виконуються, статус преференційного походження товару не підтверджено.
Отже, судом не встановлено підстав для скасування спірної картки відмови у прийнятті митної декларації, відповідно у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає що відсутні підстави для задоволення позову.
Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09.07.2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна