Справа № 200/3171/25
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 року Справа№200/3171/25

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Дружківського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (84313, Донецька область, Краматорський район, м. Краматорськ, бульв. Машинобудівників, 32; поштова адреса: 25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Преображенська, буд. 2)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Ткачука В.В., звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Дружківського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції щодо не виконання в повному обсязі Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21 та не проведення виконавчих дій відповідно до Закону України Про виконавче провадження у ВП: 74181041 від 19.02.2024;

- зобов`язати Дружківський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції провести дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження у ВП: 74181041 від 19.02.2024 на виконання в повному обсязі Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21;

- визнати протиправною бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції Купенко Світлана Ігорівна щодо не здійснення контролю за його діями та рішеннями, не зобов`язання провести виконавчі дії;

- зобов`язати начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції Купенко Світлана Ігорівна здійснити контроль за його діями та рішеннями, зобов`язання провести виконавчі дії;

- визнати протиправною бездіяльність Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції щодо не розгляду належним чином скарги представника позивача від 18.04.2025 та не ініціювання службового розслідування щодо протиправної бездіяльності старшого державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ Купенко Світлани Ігорівни у виконавчому проваджені ВП: 74181041 від 19.02.2024;

- зобов`язати Дружківський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції ініціювати службове розслідування щодо протиправної бездіяльності старшого державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ Купенко Світлани Ігорівни у виконавчого проваджені ВП: 74181041 від 19.02.2024.

26 травня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей, встановлених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України; витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження ВП №74181041.

06 червня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та копія матеріалів виконавчого провадження.

06 червня 2025 року від відповідача до суду надійшла відповідь на відзив.

09 червня 2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про відшкодування витрат на правову допомогу та стягнення з Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 25000 грн витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зазначена у позовній заяві: АДРЕСА_1 . Документи, що посвідчують РНОКПП, особу позивача та місце реєстрації стороною позивача до суду не надано.

Відповідач - Дружківський відділ Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса реєстрації: 84207, Україна, Донецька обл., місто Дружківка, вулиця Олега Кошового, будинок, 27.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.08.2016 року по 28.08.2021 року (день фактичної виплати індексації).

Сторона позивача зазначає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі №200/19222/21 не виконано в повному обсязі державним виконавцем Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції, оскільки не стягнуто з боржника компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 29.08.2016 року по 28.08.2021 року (день фактичної виплати індексації).

18.04.2025 на адресу Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції направлено скаргу на бездіяльність державного виконавця у ВП №74181041 від 14.05.2024 з проханням: ініціювати службове розслідування щодо протиправної бездіяльності державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ у ВП: 74181041 від 19.02.2024 та притягнути його до дисциплінарної відповідальності; зобов`язати державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ у ВП: 74181041 від 19.02.2024 провести виконавчі дії у встановленому порядку.

Проте, у листі управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.05.2025 №14849/17027-1-25/15.1 повідомлено, що дії старшого державного виконавця відділу Купенко С.І. визнано такими, що здійснені без порушень вимог та в строки передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Сторона позивача вважає, що ураховуючи визнання протиправною та скасування в судовому порядку постанови старшого державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Купенко Світлани Ігорівни про закінчення виконавчого провадження ВП №74181041 від 14.05.2024 року, начальник відділу мав би проконтролювати своєчасність вчинення державним виконавцем виконавчих дій у виконавчому провадженні, проте вказаного обов`язку не виконав.

Представник позивача зазначає, що старшим державним виконавцем Купенко Світланою Ігорівною не проведено стягнення на кошти та інше майно боржника, арешт і вилучення майна (коштів) боржника, а начальником відділу вказаного державного виконавця не здійснено відповідний контроль за її діями та рішеннями, не зобов`язано провести виконавчі дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача також покликається на приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та вважає, що державний виконавець, як правило, не арештовує і не вилучає кошти безпосередньо з рахунків військової частини, хоча має на це законні підстави, а направляє відповідні документи до Казначейства, яке вже здійснює списання в межах своєї компетенції.

Також представник позивача покликається на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 750/11948/17 де викладено висновок, що накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа та не можуть уважатись достатнім вчиненням виконавчих дій.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що 19.02.2024 року на виконання до відділу надійшов виконавчий лист № 200/19222/21, виданий 10.03.2023 Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати за період з 29.08.2016 року по 28.08.2021 року.

На підставі заяви стягувача про примусове виконання рішення та доданого до неї виконавчого документа державним виконавцем 19.02.2024 прийнято рішення щодо відкриття виконавчого провадження № 74181041, про що винесено відповідну постанову.

Відповідач зазначає, що вказане рішення суду є рішенням зобов`язального характер за яким саме боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Оскільки порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону, державний виконавець діяв виключно за алгоритмом дій визначених, зокрема, статтею 63 Закону.

Згідно частини 1 статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

З метою перевірки виконання боржником рішення суду, 27.03.2024 боржнику було спрямовано запит щодо отримання інформації про виконання виконавчого провадження №74181041.

02.04.2024 року відповідачем отримана відповідь за вих..№692/3364, якою повідомлялося про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження №74181041 та що наразі ведеться робота стосовно підготовки і скерування заявки з розрахунком необхідних коштів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21, до розпорядника коштів, оскільки військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів та отримує грошові асигнування з державного бюджету, у тому числі на виконання рішення суду із державного бюджету.

19.04.2024 на електрону пошту відділу надійшло повідомлення боржника від 16.04.2024 за вих. № 692/4013 про те, що посадовими особами частини підготовлено та скеровано заявки з розрахунками відповідних коштів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду з виконання виконавчого листа №200/19222/21 від 15.08.2023 до розпорядника коштів.

Відповідно до вимог частини 2 статті 63 у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У зв`язку з невиконанням боржником рішення без поважних причин, 22.04.2024 державним виконавцем винесена постанова про накладення на боржника штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів громадян та одночасно боржнику повідомлено про необхідність протягом 10 робочих днів виконати рішення.

Того ж дня, постанова скерована боржнику на адресу: АДРЕСА_3 .

Оскільки в десятиденний строк після накладення штрафу на боржника рішення суду так і не було ним виконано, 02.05.2024 державним виконавцем винесена повторна постанова про накладення штрафу у подвійному розмірі (10200,00 грн.) та 14.05.2024 виконавче провадження закінчено відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону з одночасним повідомленням до органів досудового розслідування про вчинення боржником кримінального правопорушення відповідно до ст..328 Кримінального кодексу України.

Відповідач зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05.08.2024 у справі № 200/5034/24 рішення суду скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, проте позовні вимоги про визнання дій та бездіяльність відділу щодо фактичного невиконання в повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2023 по справі №200/19222/21 залишено без задоволення оскільки в даному випадку відсутня бездіяльність та протиправність дій державного виконавця відділу.

02.10.2024 державним виконавцем на адресу Військової частини НОМЕР_2 : АДРЕСА_4 спрямована вимога щодо отримання інформації про виконання виконавчого провадження № 74181041.

На вказану вимогу отримана відповідь від 15.10.2024, якою повідомлено, що боржник скерував заявку з розрахунками необхідних коштів для виконання рішення до розпорядника коштів, оскільки Військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів та отримує грошові асигнування з державного бюджету, в тому числі на виконання рішення суду із державного бюджету передбаченого за кодом економічної класифікації 2800 «інші поточні платежі» від Військової частини НОМЕР_4 в межах виділених кошторисних призначень, після чого буде виконане рішення суду та стягувачу виплачені відповідні грошові кошти.

14.11.2024 та 30.04.2025 державним виконавцем повторно направлені вимоги до Військової частини НОМЕР_2 щодо виконання боржником рішення.

Окрім цього, 30.04.2025 направлена вимога до Відділу поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області щодо отримання інформації про результат розгляду повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 14.05.2024 та про прийняте рішення.

Станом на 04.06.2025 відповіді від Військової частини НОМЕР_2 та Відділу поліції № 1 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області не надходили.

Відповідач вважає, що оскільки порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону, в рамках вищезазначеного виконавчого провадження державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону, за алгоритмом дій, визначеним, зокрема, статтею 63 Закону, та не міг здійснювати виконавчі дії передбачені ст.ст. 48, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження», а саме звертати стягнення на кошти та майно боржника, на яких наполягає заявник. Вчинення зазначених дії примусового характеру виконання рішення не відносяться до категорії справ зобов`язального характеру. Отже, твердження заявника щодо бездіяльності державного виконавця є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки виконавець діяв виключно в межах та спосіб, визначений Законом.

Відділ також заперечує проти вимоги визнати протиправною бездіяльність Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не розгляду належним чином скарги представника позивача від 18.04.2025, оскільки безпосередньо до Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області така скарга не надходила, заявником була подана скарга до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка перебувала на розгляді в Управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

В межах компетенції, визначеної ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, Положенням про Дружківський відділ державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (зі змінами), в.о. начальника Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного МУЮ було доручено здійснити перевірку ВП № 74181041, що перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Купенко Світлани Ігорівни щодо законності та своєчасності проведення виконавчих дій. 01.05.2025 в.о. начальника відділу Мордовцевою Іриною була проведена перевірка виконавчого провадження 74181041, та згідно п.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про перевірку виконавчого провадження, якою дії державного виконавця Дружківського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції Купенко Світлани Ігорівни, визнано такими, що здійснені без порушень вимог та в строки передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Заявникові, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень, 02.05.2025 була надана відповідь № 14849/17027-1-25/15.1, в якій зазначено, що дії старшого державного виконавця Відділу Купенко С.І. визнано такими, що здійснені без порушень вимог та в строки передбачені Законом України «Про виконавче провадження», про що сам заявник повідомляє у своїй скарзі.

Відтак відповідач вважає, що твердження ОСОБА_2 про те, що скарга від 18.04.2025 не була належним чином розглянута, а також про нездійснення контролю за діями та рішеннями виконавця в ході примусового виконання рішення є безпідставними та необгрунтованими.

З вимогами про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу Дружківський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідач також незгодний.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження № 74181041 та іншими наданими сторонами доказами суд встановив наступне.

19 лютого 2024 року постановою державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 74181041 з виконання виконавчого листа у справі № 200/19222/21 від 15.08.2023 року, виданого Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.08.2016 року по 28.08.2021 року.

Згідно трекінгу поштового відправлення наявного в матеріалах виконавчого провадження постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником 18 березня 2024 року.

27 березня 2024 року державним виконавцем скеровано на адресу боржника запит державного виконавця відносно виконання рішення суду.

Листом від 01.04.2024 року № 692/3364 боржник повідомив державного виконавця, що посадовими особами військової частини НОМЕР_2 05.03.2024 підготовлено та скеровано заявку з розрахунками необхідних коштів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/19222/21 від 10.03.2023 до розпорядника коштів, оскільки військова частина НОМЕР_2 не є розпорядниками бюджетних коштів та отримує грошові асигнування з державного бюджету, у тому числі на виконання рішень суду із державного бюджету передбаченого за кодом економічної класифікації 2800 Інші поточні платежі, від військової частин НОМЕР_4 в межах виділених кошторисних призначень, проте клопотання військової частини НОМЕР_5 № 692/2208 від 05.03.2024 на не оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/19222/21 від 10.03.2023 про задоволення судового позову ОСОБА_1 не погоджено у зв`язку з невірним розрахунком потреби в коштах. Недоліки розрахунку будуть усунені та повторно надіслані до військової частини НОМЕР_4 .

Листом Військової частини НОМЕР_4 від 15.04.2024 року Військову частину НОМЕР_2 повідомлено, що з метою економії бюджетних коштів, відповідно до п. 3.2. наказу Міністерства оборони України від 30.12.2016 № 744 Про затвердження Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України" (зі змінами), військова частина НОМЕР_4 не заперечує проти неоскарження цих судових рішень (у тому числі рішення суду справі № 200/19222/21) та замовлення коштів для їх виконання у заявках.

Листом боржника від 16.04.2024 року № 692/4013 відповідача повідомлено, що посадовими особами частини підготовлено та скеровано заявку з розрахунками необхідних коштів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду до розпорядника коштів, оскільки військова частина НОМЕР_2 не є розпорядником бюджетних коштів та отримує грошові асигнування з державного бюджету, у тому числі на виконання рішень суду із державного бюджету передбаченого за кодом економічної класифікації 2800 Інші поточні платежі» від військової частини НОМЕР_4 в межах виділених кошторисних призначень, після чого військовою частиною будуть виконані вимоги зазначені у рішенні суду у повному обсязі, а саме виплачено ОСОБА_1 відповідні грошові кошти.

22 квітня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.

02 травня 2024 року державним виконавцем повторно винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10200,00 грн за невиконання рішення суду без поважних причин.

14 травня 2024 року відповідачем за № 26564 до Відділу поліції №1 Краматорського РУН ГУНИ в Донецькій області скеровано повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

14 травня 2024 року постановою державного виконавця виконавче провадження закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону).

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 05 серпня 2024 року у справі № 200/5034/24, яке набрало законної сили 02.09.2024 року, позов ОСОБА_1 до Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про: визнання дій та бездіяльності Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції щодо фактичного не виконання в повному обсязі Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21, протиправними; зобов`язання Дружківський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції виконати Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21 в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.08.2016 року по 28.08.2021 року (день фактичної виплати індексації), з урахуванням виплат індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року, у сумі 65346,03 грн. та з 29.08.2016 року по 28.08.2021, у сумі 80368,98 грн., які були виплачені 28.08.2021 та 22.05.2024, задовольнив частково, визнавши протиправною та скасувавши постанову старшого державного виконавця Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Купенко Світлани Ігорівни про закінчення виконавчого провадження ВП №74181041 від 14.05.2024 року. В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

При цьому, у справі № 200/5034/24 було встановлено судом, що «постанова державного виконавця від 14.05.2024 про закінчення виконавчого провадження № 74181041 з примусового виконання виконавчого листа №200/19222/21, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 15.08.2023, винесена на підставі п. 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Остання ж передбачає саме неможливість виконання рішення без участі боржника. […]

[…] З матеріалів справи вбачається, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10.03.2023 року по справі № 200/19222/21, в частині нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати - за період з 29.08.2016 року по 28.08.2021 року, залишається невиконаним. […]

[…] Ураховуючи наведене вище, суд вважає, що постанова державного виконавця від 14.05.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП № 74181041 з примусового виконання виконавчого листа №200/19222/21, виданого Донецьким окружним адміністративним судом 15.08.2023, винесена передчасно й за відсутності доказів, які би підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. […]

[…] Позовні вимоги про визнання дії та бездіяльність Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції щодо фактичного не виконання в повному обсязі Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21, задоволенню не підлягають. […]

Відтак, скасовуючи постанову про закінчення виконавчого провадження суд не встановив бездіяльності державного виконавця щодо примусового виконання рішення суду, а керувався виключно недосягненням мети виконавчого провадження, а саме повного фактичного виконання рішення суду.

12.09.2024 року постановою начальника відділу ДВС про скасування процесуального документу ВП № 74181041 скасовано постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.05.2024, що видав ОСОБА_3 при примусовому виконанні виконавчого листа № 200/19222/21, виданого 15.08.2023 Донецьким окружним адміністративним судом, про: зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 . Реєстраційний номер виконавчого провадження: 74181041 компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплат за період з 29.08.2016 по 28.08.2021 року.

02 жовтня 2024 року та 14 листопада 2024 року державним виконавцем скеровано на адресу боржника вимоги щодо надання інформації стосовно виконання рішення суду.

Листом від 15.10.2024 року № 692/13303 боржник повідомив відповідача, що посадовими особами частини підготовлено та скеровано заявку з розрахунками необхідних коштів для виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду до розпорядника коштів, оскільки військова частин НОМЕР_2 не є розпорядниками бюджетних коштів та отримує грошові асигнування з державного бюджету, у тому числі на виконання рішень суду із державного бюджету передбаченого за кодом економічної класифікації 2800 Інші поточні платежі, від військової частини НОМЕР_4 в межах виділених кошторисних призначень, після чого військовою частиною будуть виконанні вимоги зазначені у рішенні суду у повному обсязі, а саме виплачено ОСОБА_1 відповідні грошові кошти.

Листом від 12.11.2024 року № 62578/4793/23/2024 відповідач повідомив представника позивача про проведені виконавчі дії.

18 квітня 2025 року представник позивача звернувся до Міністерства юстиції України, Східного міжрегіонального управління юстиції та відповідача зі скаргою, у якій просив суд ініціювати службове розслідування щодо протиправної бездіяльності державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ у ВП 74181041 від 19.02.2024 та притягнути його до дисциплінарної відповідальності, зобов`язати державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ у ВП: 74181041 від 19.02.2024 провести виконавчі дії у встановленому порядку.

Листом № 61358/70419-33-25/20.3.2 від 30.04.2025 Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надіслав за належністю для розгляду в межах компетенції звернення адвоката Ткачука В.В. в інтересах ОСОБА_1 від 18.04.2025 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Листом №3.2/34/67/25/03 від 24.04.2025 начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав доручення в.о. начальника Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції в межах компетенції здійснити перевірку ВП № 74181041, що перебуває на виконанні у старшого державного виконавця Купенко Світлани Ігорівни щодо законності та своєчасності проведення виконавчих дій, об`єктивно і всебічно перевірити викладені у скарзі факти, встановити причини та умови, що сприяли вчиненню порушень, невідкладно вжити заходів до їх усунення, копію постанови, винесеної за наслідками проведеної перевірки направити Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в строк до 02.05.2025.

Постановою в.о. начальника Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мордовцевої І.М. від 0105.2025 року при розгляді скарги адвоката Ткачука Володимира Васильовича, представника стягувача ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця в порядку статті 74 Закону України Про виконавче провадження здійснено перевірку виконавчого провадження № 74181041, відкритого з примусового виконання виконавчого листа № 200/19222/21, виданого 15.08.2023 року Донецьким окружним адміністративним судом, про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплат за період з 29.08.2016 по 28.08.2021 року.

Постановою установлено, що рішення суду про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплат за період з 29.08.2016 по 28.08.2021, є рішенням зобов`язального характеру, за яким саме боржник зобов`язаний вчинити певні дії. Оскільки порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначений статтею 63 Закону, в рамках вищезазначеного виконавчого провадження державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону, за алгоритмом дій, визначеним, зокрема, статтею 63 Закону. Отже, твердження заявника щодо бездіяльності державного виконавця є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки виконавець діяв виключно в межах та спосіб, визначений Законом.

Дії державного виконавця Дружківського відділу ДВС у Краматорському районі Донецької області Східного міжрайонного управління Міністерства юстиції визнано такими, що здійснені без порушень вимог та в строки передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Листом № 14849/17027-1-25/15.1 ВІД 02.05.2025 начальник Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив представника та Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про результати проведеної перевірки виконавчого провадження.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон України № 1404-VIII), визначає виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження базується на низці засад, до яких віднесено у тому числі обов`язковість виконання рішень, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Статтею 5 Закону України № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 10 Закону України № 1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначено ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII.

Вказаними нормами визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові від 31 травня 2021 року у справі № 560/594/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду сформулював висновок, згідно якого «застосування такого заходу реагування (розуміється накладення штрафу) є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. Водночас, для накладення зазначеного штрафу, законодавство передбачає установлення невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в контексті наявності об`єктивних причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 26, 63 Закону України № 1404-VIII, саме на виконавця покладено обов`язок перевірки виконання рішення суду.

При цьому, перевірка виконання рішення суду полягає не тільки в отриманні від боржника документів на підтвердження виконання рішення суду, а і в аналізі викладених в них фактів, наданні оцінки їх достовірності, а у разі твердження боржника про неможливість виконання рішення суду, виконавець зобов`язаний надати оцінку обставинам, на які посилається боржник, чи дійсно вони перешкоджають виконати рішення суду у спосіб, що встановлений рішенням суду, або ж у загальному порядку виконання рішень, що визначений Законом України № 1404-VIII, а також з`ясувати чи наявна у боржника за таких обставин реальна можливість виконати рішення суду.

Тільки у разі достеменного встановлення наявності у боржника можливості виконати рішення суду можна стверджувати про ухилення боржника від його виконання, що є підставою для застосування заходів передбачених ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 Кримінального Кодексу України, умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, караються штрафом від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Перевіривши надані сторонами матеріали виконавчого провадження, суд встановив, що державним виконавцем встановлено невиконання рішення суду боржником без поважних причин та винесено постанови про накладення на боржника штрафів у розмірі 5100,00 грн та 10200,00 грн, водночас, державним виконавцем скеровано до органу Національної поліції України повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, державним виконавцем вчинено виконавчі дії у порядку та у спосіб, що визначені виконавчим документом та ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII.

Слід також відмітити, що порядок виконання рішень зобов`язального характеру є чітко окресленим, а перелік виконавчих дій є вичерпним.

Щодо доводів сторони позивача відносно того, що державним виконавцем не вчинено дій відносно звернення стягнення на кошти та майно боржника суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України № 1404-VIII, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України № 1404-VIII, виконавець звертає стягнення на кошти/електронні гроші боржника - юридичної особи, що знаходяться у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, емітентах електронних грошей, у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 56 Закону України № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У цьому контексті суд вважає за необхідне роз`яснити представнику позивача різницю між стягненням грошових коштів та зобов`язанням вчинити певні дії.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Виходячи з системного аналізу наведених норм, обрання способу захисту порушеного права при зверненні до суду з позовною заявою належить позивачу, поряд із цим, суд під час ухвалення рішення у справі може обрати інший спосіб захисту порушеного права, який забезпечить ефективний захист прав позивача адекватний встановленим судом обставинам (п. 10 ч. 2 ст. 242 КАС України).

Ухвалюючи рішення суду у справі № 200/19222/21 суд зобов`язав боржника нарахувати та виплати грошові кошти.

Зобов`язання боржника виконати певні дії покладає на нього обов`язок самостійно вчинити дії зазначені у рішенні суду, у спірних правовідносинах здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів в такі дії неможливо вчинити без безпосередньої участі боржника, натомість заходи примусового виконання полягають у тому щоб спонукати його до вчинення цих дій та притягти до відповідальності у разі ухилення від виконання рішення суду.

Натомість застосування такого спосіб захисту як стягнення коштів передбачає, що під час ухвалення рішення суду була досліджена та визначена сума заборгованості.

Стягнення грошових коштів, в свою чергу, передбачає, що виконання рішення суду може здійснюватись без безпосередньої участі боржника шляхом стягнення з рахунків боржника або шляхом реалізації його майна в рахунок погашення суми заборгованості визначеної рішенням суду (виконавчим документом).

Обраний судом спосіб захисту порушеного права у справі № 200/19222/21 є адекватним спірним правовідносинам, оскільки для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати має бути визначена сума невиплачених коштів (невиплачена індексація грошового забезпечення) та період такої затримки, що на момент ухвалення рішення суду були невизначені.

Відтак, рішення суду має зобов`язальний (немайновий) характер та не передбачає безпосереднє стягнення коштів з боржника (сума заборгованості рішенням суду не визначена).

Виходячи з системного аналізу приписів ст.ст. 48, 56 Закону України № 1404-VIII, суд дійшов висновку, що звернення стягнення на кошти та майно боржника шляхом винесення постанови про арешт коштів, можуть бути застосовані у разі, якщо виконавчий документ виданий на підставі рішення суду про стягнення з боржника грошових коштів.

Поряд із цим, слід звернути увагу сторони позивача, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України № 1404-VIII, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відтак, доводи сторони позивача відносно можливості застосування загального порядку виконання рішень, зокрема, про стягнення коштів до рішень зобов`язального характеру є необґрунтованими.

Щодо покликання сторони позивача на приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI (далі Закон № 4901-VI) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Виконання рішення суду про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні з такої посади, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для виконання рішень суду, що гарантовані державою, відповідальним виконавцем якої він є.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 4 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Виходячи з системного аналізу викладених норм, виконання рішень судів, боржником за якими виступає державний орган, покладено на органи ДКСУ, виконання рішень, боржниками за якими є державне підприємство або юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства, покладено на органи ДВС.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського Кодексу України, підприємство це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Під юридичною особою, з урахуванням приписів ст. 2 Закону № 4901-VI, слід розуміти саме юридичну особу, відносно якої заборонено законом відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

І у першому, і у другому випадку мова йде про юридичних осіб публічного права, які є суб`єктами господарювання та здійснюють виробничу, науково-дослідну, торговельну або іншу господарської діяльності.

Поряд із цим, боржником у виконавчому провадженні є військова частина.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671, Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Відповідно до ст.ст. 1, 3, 15 Закону України «Про Збройні Сили України» від 6 грудня 1991 року № 1934-XII, Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Фінансування Сил спеціальних операцій Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються Міністерству оборони України окремим рядком на утримання Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, а також інших джерел, передбачених законодавством.

Виходячи з викладеного, військові частини організаційно входять до органів військового управління Збройних Сил України, що перебувають у підпорядкуванні є центрального органу виконавчої влади та військового управління та фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас, і у ст. 3, і у ст. 4 Закону № 4901-VI мова йде саме про виконання рішень про стягнення коштів, а не про рішення немайнового (зобов`язального) характеру.

Відтак, приписи ст. 4 Закону № 4901-VI не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 7 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України № 1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 378 КАС України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Дослідивши обставини спірних правовідносин суд встановив, що станом на момент звернення позивача до суду боржник не надав державному виконавцю/стягувачу доказів нарахування (обчислення) суми боргу за рішенням суду, яка підлягає виплаті, та обмежився формальним листуванням, що може свідчити про свідоме ухилення від виконання рішення суду, а також позбавляє як позивача, так і виконавця можливості звернутись до суду для вирішення питання про заміну способу та порядку виконання рішення суду, відповідно до приписів вищенаведених норм.

Щодо покликання сторони позивача на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 750/11948/17 щодо недостатності накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам про вчинення кримінального правопорушення, які є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа, суд зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у наведеній постанові не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки предметом оскарження у справі № 750/11948/17 була постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України № 1404-VIII, а не бездіяльність державного виконавця як у спірних правовідносинах.

Проте, констатація судом факту невиконання рішення суду, а також того, що вчинені виконавцем усі заходи примусового виконання, визначені ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII, які виявились недостатніми для досягнення повного та своєчасного виконання рішення суду, не можуть свідчити про бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового рішення.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження суд встановив, що під час виконання рішення суду державний виконавець вчинив усі виконавчі дії передбачені ст.ст. 63, 75 Закону України № 1404-VIII, проте рішення залишається не виконаним.

Окремий порядок виконання рішень встановлений Законом України № 1404-VIII для виконання рішень зобов`язального характеру не завжди забезпечує своєчасне, повне та ефективне виконання рішень судів вказаної категорії.

Таку недосконалість законодавчого регулювання необґрунтовано ставити у провину органів та осіб, на яких покладене примусове виконання рішень.

Водночас, суд наділений повноваженнями контролю у виконавчому провадженні, який окрім порядку визначеного ст. 287 КАС України, також здійснюється у порядку визначеному ст.ст. 382 382-3, 383 КАС України, що у комплексі із процедурою виконавчого провадження направлений на забезпечення швидкого та повного виконання рішення суду зобов`язального характеру.

Відтак, суд не встановив протиправної бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні ВП 74181041 з виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року у справі №200/19222/21, водночас, вжиття передбачених заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі вчинення виконавчих дій є обов`язком державного виконавця відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України № 1404-VIII.

Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог відносно неналежного здійснення контролю за діями державного виконавця, не розгляду належним чином скарги представника позивача від 18.04.2025 та не ініціювання службового розслідування щодо протиправної бездіяльності державного виконавця начальником Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 4, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

Контроль за діяльністю державних виконавців та інших працівників органів державної виконавчої служби здійснюють органи примусового виконання рішень, визначені у статті 6 цього Закону, в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року

№ 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ст. 8 Закону № 889-VIII, якою визначено основні обов`язки державного службовця, державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; […] 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); […] 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; […].

Згідно ст. 64 Закону № 889-VIII, за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Для державних службовців можуть встановлюватися особливості притягнення до дисциплінарної відповідальності у випадках, визначених законом.

Відповідно до ч. 1, п. 15 ч. 2 ст. 65 Закону № 889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 74 Закону України № 1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідно до розділу XII «Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), перевірити законність виконавчого провадження мають право: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень, відділах державної виконавчої служби; начальник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у відділі примусового виконання рішень цього управління та відділах державної виконавчої служби, що йому підпорядковані; начальник відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі; начальник відділу державної виконавчої служби - виконавче провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому та шостому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

Перевірка законності виконавчого провадження посадовими особами, зазначеними в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, проводиться на підставі матеріалів виконавчого провадження або їх копій, які підлягають витребуванню з відповідного органу державної виконавчої служби.

Про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів відповідною посадовою особою виноситься вмотивована постанова, в якій зазначаються: підстави витребування цього виконавчого провадження; у мотивувальній частині - обставини, що зумовили проведення перевірки, а в разі витребування оригіналів матеріалів виконавчого провадження - обґрунтування такої необхідності; у резолютивній частині - рішення про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів або їх копій, реквізити витребуваного виконавчого провадження та орган державної виконавчої служби, у якому воно перебуває на виконанні, строки здійснення перевірки виконавчого провадження з моменту його надходження до органу державної виконавчої служби, який його витребував, а також посадові особи, на яких покладається обов`язок надсилання цього виконавчого провадження до органу державної виконавчої служби, що здійснюватиме його перевірку, та строки надсилання для перевірки виконавчого провадження.

Перевірка законності виконавчого провадження має бути проведена протягом десяти робочих днів, а зведеного виконавчого провадження - протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня надходження витребуваного виконавчого провадження.

Про результати перевірки законності виконавчого провадження виноситься постанова, у якій зазначаються: підстави перевірки виконавчого провадження; строки проведення перевірки; у мотивувальній частині - номер виконавчого провадження, реквізити виконавчого документа, дата відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, який здійснює (здійснював) виконання, коротко зміст проведених виконавчих дій та їх відповідність вимогам чинного законодавства з посиланням на відповідну норму Закону; у резолютивній частині - висновок з урахуванням вимог законодавства щодо дій державного виконавця у виконавчому провадженні, у разі оскарження дій (бездіяльності) начальника органу державної виконавчої служби - щодо його дій, визначаються особа, яку зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень законодавства (у разі їх виявлення), особа, на яку покладено здійснення контролю за виконанням цієї постанови; строк виконання постанови; коло осіб, яким надсилаються копії постанови; інша необхідна інформація.

У разі якщо під час перевірки виконавчого провадження виявлено порушення вимог Закону, посадова особа, зазначена в абзацах другому та четвертому пункту 1 цього розділу, в резолютивній частині постанови доручає начальнику органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, провести дії, передбачені абзацами другим і третім частини третьої статті 74 Закону.

Посадова особа органу державної виконавчої служби, яка здійснювала перевірку виконавчого провадження і виявила порушення вимог законодавства, зобов`язана забезпечити безпосередній контроль за цим виконавчим провадженням до повного усунення виявлених порушень.

Постанови про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів підлягають обліку в журналі обліку постанов про проведення перевірки виконавчого провадження та його витребування (додаток 10).

Відповідні записи вносяться до журналу в день винесення посадовою особою постанови про проведення перевірки виконавчого провадження та витребування його матеріалів та постанови про результати перевірки виконавчого провадження.

Під час розгляду справи суд встановив, що відповідач неодноразово інформував представника позивача про хід виконавчого провадження, водночас начальник органу ДВС за наслідками здійснення перевірки порушень у виконавчому провадженні порушення закону не виявив.

Дослідивши зміст постанови про перевірку виконавчого провадження та матеріали виконавчого провадження суд встановив, що висновки викладені у вказаній постанові відповідають висновкам суду викладеним у цьому рішенні.

Відтак, суд не встановив під час розгляду справи неналежного здійснення контролю за діями державного виконавця, порушень порядку розгляду скарги представника позивача від 18.04.2025, а також підстав для ініціювання службового розслідування відносно державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Означені приписи частково кореспондують засадам виконавчого провадження щодо справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи із встановлених обставин справи та комплексного аналізу законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно ч. 5 ст. 139 КАС України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відтак, підстави для розподілу судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Щодо заявленого стороною позивача клопотання про відшкодування судових витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката у розмірі 25000,00 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ураховуючи, що судом у задоволенні адміністративного позову відмовлено, підстави для відшкодування витрат на правничу допомогу відсутні.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зазначена у позовній заяві: АДРЕСА_1 ) до Дружківського відділу Державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, адреса реєстрації: 84207, Україна, Донецька обл., місто Дружківка, вулиця Олега Кошового, будинок, 27), про визнання протиправною бездіяльності Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції щодо не виконання в повному обсязі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21 та не проведення виконавчих дій відповідно до Закону України Про виконавче провадження у ВП: 74181041 від 19.02.2024; зобов`язання Дружківський ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції провести дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження у ВП: 74181041 від 19.02.2024 на виконання в повному обсязі Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2023 року по справі №200/19222/21; визнання протиправною бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції Купенко Світлана Ігорівна щодо не здійснення контролю за його діями та рішеннями, не зобов`язання провести виконавчі дії; зобов`язання начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований старший державний виконавець Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції Купенко Світлана Ігорівна здійснити контроль за його діями та рішеннями, зобов`язання провести виконавчі дії; визнання протиправною бездіяльність Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції щодо не розгляду належним чином скарги представника позивача від 18.04.2025 та не ініціювання службового розслідування щодо протиправної бездіяльності старшого державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ Купенко Світлани Ігорівни у виконавчому проваджені ВП: 74181041 від 19.02.2024; зобов`язання Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ Міністерства юстиції ініціювати службове розслідування щодо протиправної бездіяльності старшого державного виконавця Дружківського ВДВС у Краматорському районі Донецької області Східного МУ МЮ Купенко Світлани Ігорівни у виконавчого проваджені ВП: 74181041 від 19.02.2024.

Повний текст рішення складено та підписано 11 липня 2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко