Справа № 140/4010/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4010/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі відповідач1, ГУ ПФУ у Волинській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач2, ГУ ПФУ в Рівненській області) про визнання протиправним рішення ГУ ПФУ в Рівненській області №41 від 28.03.2025 щодо відмови в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з моменту виникнення права на такий вид пенсії та з врахуванням періодів проживання (перебування, роботи) у зоні добровільного гарантованого відселення (3 категорія) з часу аварії на ЧАЕС (26 квітня 1986 року) по даний час.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ветли Любешівського району (з 2021 року Камінь-Каширський р-н) Волинської області, де постійно проживала з народження по 01.09.1988, з 10.06.1991 по 31.08.1991, з 06.07.1992 по 20.02.1993, а також зареєстрована та проживає на території Камінь-Каширського (бувшого Любешівського) району (с.Ветли) в 01.06.1993 року по даний час, що стверджується паспортом громадянина України, довідкою Ветлівського старостинського округу Любешівської селищної ради №135 від 21.03.2025.

Позивач зазначає, що в період з вересня 1988 по червень 1993 роки навчалась в Львівському сільськогосподарському інституті (зараз Львівський національний університет природокористуванння). Після проходження навчання вона повернулась в с.Ветли, з 01.08.1993 була прийнята на роботу в KCП ім. Мічуріна с.Ветли, а 01.06.1993 зареєструвала в с.Ветли своє місце проживання. Навчаючись у 1988-1993 роках у Львівському сільськогосподарському інституті, позивач регулярно перебувала за своїм постійним місцем проживання с.Ветли.

Також позивач покликається на те, що постійно отримувала поштову кореспонденцію, отримувала різноманітні медичні та соціальні послуги в с.Ветли, де знаходились її особисті речі та належне їй майно.

Відтак, в періоди з 26.04.1986 по 01.09.1988 та з 01.06.1993 по даний час (повних 2 роки 4 місяці по 01.01.1993), в період навчання в 1988-1993 роки з 10.06.1991 по 31.08.1991 та з 06.07.1992 по 20.02.1993 (протягом 8 повних місяців), під час проходження виробничих практик в с.Ветли в колгоспі ім.Мічуріна в 1991 та в 1992-1993 роках, а також в канікулярні періоди під час навчання в 1989- 1993 роках вона постійно проживала (перебувала, працювала) на території населеного пункту с.Beтли, яке згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.08.1990 №378-р включено до Переліку радіоактивно забруднених населених пунктів внаслідок аварії Чорнобильської АЕС і постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 віднесено до зони добровільного гарантованого підселення (3 категорія).

Вказані періоди її проживання (перебування) в с.Ветли встановлені довідкою Ветлівського старостинсьйого округу Любешівської селищної ради №135 від 21.03.2025, архівною довідкою ЛНУП №01-25-20-664 від 17.02.2025, архівними довідками Любешівської селищної ради від 14.02.2025 про відпрацювання трудоднів в колгоспі ім. Мічуріна с.Ветли в 1991 та в 1992-1993 роках, а також її трудовою книжкою, згідно якої позивач з серпня 1988 року була прийнята в члени колгоспу ім.Мічуріна с.Ветли Любешівського району.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 вважає, що має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та подальшу виплату як такій, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, відповідного пенсійного забезпечення.

З приводу призначення їй відповідного пенсійного забезпечення, позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області та надала відповідні документи, однак ГУ ПФУ в Рівненській області прийняло рішення №41 від 28.03.2025, яким відмовило у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 проживала в зоні добровільного гарантованого відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Позивач не погоджується з оскаржуваним рішення, оскільки пенсійний орган, на її думку, протиправно не взяв до уваги відомості, встановлені довідками щодо періодів її перебування на території радіоактивного забруднення в с.Ветли Любешівського району Волинської області в період 1988-1993 років, а також не взято до уваги відомості, встановлені архівною довідкою Львівського національного університету природокористування, щодо повних місяців її перебування, в період навчання, під час проходження виробничих практик в 1991 та в 1992-1993 в с.Ветли Любешівського р-ну в колгоспі ім.Мічуріна.

ОСОБА_1 зазначає, що дані про її навчання жодним чином не спростовують факту її фактичного перебування у зоні радіоактивного забруднення внаслідок ЧАЕС навіть в період навчання в 1988-1993 роках, оскільки вона в цей час фактично проживала в с.Ветли, що підтверджується її посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). Позивач зауважує, що в період 1988-1993 років існувало безперешкодне транспортне сполучення з місця її проживання до місця навчання в м.Львові і вона могла кожного тижня літати до місця навчання, оскільки займало воно приблизно 2 год часу і здійснювалось засобами повітряного транспорту.

Також позивач зауважує, що документом, який підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є виключно посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи», яке недійсним не визнавалось, а її статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи відповідачем не оспорюється.

З врахуванням наведеного вважає, що має беззаперечне право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 2 частини другої статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на вказані підстави позивач просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.19).

Представник відповідача2 у відзиві на позовну заяву (а.с.23-25) позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що страховий стаж позивача становить 36 років 4 місяці 17 днів. Початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки* можлива лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії з 26.04.1986 по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Згідно з довідкою Ветлівського старостинського округу Любешівської селищної ради №135 від 21.03.2025 позивач зареєстрована та проживала з 01.01.1986 по 01.09.1988, з 10.06.1991 по 31.08.1991, з 06.07.1992 по 20.02.1993 в с.Ветли Любешівського району Волинської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Таким чином, довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана відповідним органом місцевого самоврядування, як це передбачає абзац дев`ятий підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), не підтверджує факт проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) станом на 01.01.1993 не менше трьох років, а тому підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні, позаяк визначені вказаною законодавчою нормою умови щодо проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років не виконуються.

Відповідно до записів диплому НОМЕР_1 позивач з 01.09.1988 по 16.06.1993 позивач навчалася в Львівському сільськогосподарському інституті (чиста зона). Періодичні приїзди на вихідні, канікули додому у період навчання не є підтвердженням факту постійного проживання у відповідній зоні.

Період проживання (роботи) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення становить станом на 01.01.1993 2 роки 4 місяці 6 днів.

Таким чином, позивач станом на 01.01.1993 проживала у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки, а тому не має права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відзиві на позовну заяву відповідач1 просив відмовити з підстав, аналогічним тим, про які зазначив відповідач2. Доводи ГУ ПФУ у Волинській області зводяться до того, що станом на 01.01.1993 позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення менше ніж 3 роки (а.с.30-32)

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 257 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина (громадянки), який постійно працював чи працює, або проживає чи проживав у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого відселення у 198 р.р. Б №009731 (а.с.15, 43).

Позивачка у віці 54 роки звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку (а.с.42).

ГУ ПФУ в Рівненській області відповідно до принципу екстериторіальності розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 28.03.2025 №41 про відмову у призначенні пенсії, оскільки не підтверджено факт постійного проживання або постійної роботи позивача у зоні станом на 01.01.1993 не менше 3 років. У зазначеному рішенні відповідач вказав, що документами підтверджено факт постійного проживання (постійної роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 2 роки 04 місяці 06 днів (а.с.6, 38).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 49 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2024 по 31.12.2024 - не менше 31 рік.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, позивачці видане Волинською обласною державною адміністрацією посвідчення №009731 від 20.07.1993, відповідно до якого вона має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи (а.с.15, 43).

Суд відхиляє доводи позивачки про те, що наявність посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Так, підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 28.03.2025 №41 вказано відсутність факту постійного проживання чи постійної роботи у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років (а.с.6, 38).

Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивачки на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Як слідує із долучених до позовної заяви письмових доказів, факт проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою Ветлівського старостинського округу Любешівської селищної ради від 21.03.2025 №135, відповідно до якої позивачка дійсно була зареєстрована і проживала в селі Ветли Камінь-Каширського району (бувшого Любешівського району) Волинської області з 01.01.1986 по 01.09.1988; з 10.06.1991 по 31.08.1991; з 06.07.1992 по 20.02.1993 проживала без реєстрації; з 01.06.1993 по даний час - з реєстрацією (а.с.7).

Записами трудової книжки серії НОМЕР_2 підтверджено, що позивачка з 08.06.1988 по 01.04.1998 прийнята в члени колгоспу ім.Мічуріна (а.с.46-51) та архівними довідками Любешівської селищної ради від 14.02.2025 №26/15-13/2-25, №27/15-13/2-25 підтверджується, що ОСОБА_1 працювала в колгоспі ім.Мічуріна с.Ветли Любешівського району Волинської області з липня по грудень 1992 року, у 1993-1997 роках (а.с.9, 10).

Разом з тим, з трудової книжки серії НОМЕР_2 слідує, що позивач навчалася з 01.09.1988 по 16.06.1993 у Львівському сільськогосподарському інституті, що також підтверджується дипломом спеціаліста НОМЕР_1 ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_3 ) та архівною довідкою вказаного навчального закладу від 17.02.2025 №01-25-20-664 (а.с.8, 14), що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_1 у вказаний період навчалася та проживала в місті Львові.

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 населений пункт Львів не включений у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і не віднесений до зони гарантованого добровільного відселення, та є значно віддаленим територіально від села Ветли Камінь-Каширського району (бувшого Любешівського району) Волинської області.

Таким чином, належних та допустимих доказів, що підтверджують факт постійного проживання або роботу позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) упродовж не менше 3 років станом на 01.01.1993 матеріали справи не містять, а тому підстави для застосування до позивача положень статті 55 Закону №796-XII щодо призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відсутні.

В позовній заяві позивач покликається на той факт, що у період з 01.09.1988 по 16.06.1993 навчалася у Львівському сільськогосподарському інституті та у періоди канікул та проходження практики проживала у селі Ветли.

Щодо таких тверджень позивача, то суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, де зазначено, що оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Постійне місце навчання на денній формі нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання позивача у місті Львові (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт її постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.993 позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту постійного проживання та (або) роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 не менше 3 років, тому відповідач2 правомірно відмовив позивачці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій