Справа № 280/4146/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року Справа № 280/4146/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №54 від 22.04.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1993 по 30.06.1994 у Донецькому професійно-технічному училищі №131, період роботи з 18.07.1994 по 18.07.2001 у Державному акціонерному товаристві «Шахта ім. К.І. Поченкова», зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.01.2011 по 31.12.2014 у Публічному акціонерному товаристві «Шахтоуправління Донбас», у зв`язку із чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п.«б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з 09.05.2025.

Ухвалою суду від 26.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що висновки відповідача про відсутність у позивача достатньої кількості страхового та пільгового стажу, а також на недосягнення пенсійного віку, є безпідставними. Представник позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1993 по 30.06.1994, період роботи з 18.07.1994 по 18.07.2001 та період роботи з 01.01.2011 по 31.12.2014. Також, позивач вказував на те, що посилання відповідача на недосягнення позивачем пенсійного віку у 55 років, є безпідставними, оскільки з урахуванням п.«б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, позивачка має право на призначення пенсії після досягнення 50 річного віку. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачці правомірно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки на дату звернення вона досягла віку у 49 років 11місяців 06 днів, а пенсійний вік визначений ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 55 років. Також, представник відповідача вказував на те, що страховий стаж повинен бути не менше 25 років у жінок з них не менше 10 років на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць. Страховий стаж позивачки становить 20 років 02 місяці 16 днів, а пільговий стаж роботи становить 06 років 11 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Відповідач зазначає, що права на призначення пенсії, з урахуванням наявних документів, позивачка не має, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 15.04.2025 ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.

Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 22.04.2025 №54, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недосягненням пенсійного віку відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу.

Також, у вищезазначеному рішення зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

період навчання з 01.09.1993 по 30.06.1994 згідно диплому НОМЕР_1 від 30.061994, оскільки в зазначеному документі вказано прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає даним свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 18.09.1998, в якому вказано ОСОБА_3 ;

період роботи з 18.07.1994 по 18.07.2001 згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 від 18.07.2001, оскільки запис оформлено з порушенням п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме дата прийняття на роботу має розбіжність з датою заповнення трудової книжки. Період зараховано частково з 01.01.1999 по 30.04.1999 згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;

до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди з 01.01.2011 по 31.12.2014 згідно даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки вказана атестація робочого місця (04.04.2005) не відповідає періоду роботи та перевищує 5 річний термін, що суперечить п.4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Отже, посилання відповідачів на те, що позивач не досягла пенсійного віку у 55 років, а відповідно не має права на призначення пенсії, є безпідставними.

Щодо зарахування до страхового та пільгового стажу спірних періодів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або відсутності у ній необхідних записів, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1993 по 30.06.1994 згідно диплому НОМЕР_1 від 30.061994, оскільки в зазначеному документі вказано прізвище ОСОБА_2 , що не відповідає даним свідоцтва про одруження НОМЕР_2 від 18.09.1998, в якому вказано ОСОБА_3 .

Разом з тим, суд зазначає, що зазначений недолік є виключно опискою під час перекладу прізвища позивачки з російської на українську мови, та жодним чином не перешкоджає зарахуванню зазначеного періоду до страхового стажу.

Також, зазначений період навчання підтверджується у відомостях трудової книжки позивача, а тому має бути зарахований до страхового стажу.

Щодо не зарахування періоду роботи з 18.07.1994 по 18.07.2001 згідно даних трудової книжки НОМЕР_3 від 18.07.2001, оскільки запис оформлено з порушенням п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, а саме дата прийняття на роботу має розбіжність з датою заповнення трудової книжки, судом під час розгляду справи встановлено, що трудова книжка НОМЕР_3 від 18.07.2001 є фактично дублікатом, яка була заповнена позивачці за місцем роботи, у зв`язку із втратою попередньої трудової книжки.

В свою чергу, позивач не має нести негативні наслідки щодо позбавлення права на соціальне забезпечення, у зв`язку із порушенням роботодавцем правил ведення та заповнення трудових книжок.

За таких обставин наявні підстави для зарахування спірного періоду до страхового стажу на підставі відомостей трудової книжки позивачки.

Стосовно не зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.01.2011 по 31.12.2014, у зв`язку з тим, що вказана атестація робочого місця (04.04.2005) не відповідає періоду роботи та перевищує 5 річний термін, суд зазначає таке.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Отже, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав відмовляти позивачу у зарахуванні до пільгового стажу спірного періоду з підстав не проведення своєчасно атестації робочих місць.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка досягла 50 річного віку, з урахуванням спірних періодів, має страховий стаж понад 20 років та пільговий стаж понад 10 років, то відмова у призначенні пенсії є протиправною.

Щодо дати призначення пенсії, суд зазначає, що підстави для призначення позивачці пенсії з 09.05.2025 відсутні, оскільки відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Позивачка досягла пенсійного віку у 50 років ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відповідно має право на призначення пенсії з 10.05.2025.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для їх часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №54 від 22.04.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1993 по 30.06.1994 у Донецькому професійно-технічному училищі №131, період роботи з 18.07.1994 по 18.07.2001 у Державному акціонерному товаристві «Шахта ім. К.І. Поченкова», зарахувати до пільгового стажу за Списком №2 період роботи з 01.01.2011 по 31.12.2014 у Публічному акціонерному товаристві «Шахтоуправління Донбас», у зв`язку із чим призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до п.«б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, з 10.05.2025.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят дев`ять гривень 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова