Справа № 420/12116/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12116/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусик А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 420/12116/25 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача ВП №72895302 від 11.04.2025 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 по справі №420/21524/23, яке набрало законної сили 23.11.2023, ОСОБА_1 17.01.2024 проведено перерахунок з 01.07.2021 щомісячної доплати до пенсії у розмірі 2000 грн, передбачену постановою КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2024 становитиме 14154,13 грн. Сума доплати за період з 01.07.2021 по 31.01.2024 з урахуванням фактично виплачених сум склала 62000 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Головне управління внесло відомості про рішення по справі №420/21524/23 до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Виплата нарахованої доплати пенсії буде здійснена після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Оскільки Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, необхідно дійти висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

До суду першої інстанції від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що рішення суду виконано частково, а саме в частині проведення перерахунку пенсії. Однак за результатами опрацювання та перевірки наданих на адресу відділу відомостей встановлено, що рішення суду в частині виплати суми коштів, нарахованих на виконання рішення суду в розмірі 62000 грн не виконано без поважних причин.

У зв`язку з невиконанням рішення суду державним виконавцем відділу керуючись вимогами статей 63,75 Закону №1404-VIII 14.04.2025 винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 07.05.2025 у справі № 420/12116/25 у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію вказує, що не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення в частині виплати заборгованості, оскільки відсутнє відповідне фінансове забезпечення.

Грошові кошти у вигляді заборгованості по пенсії, які належать стягувачу, не є власністю Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, не знаходяться на його рахунках. Фактичне, у повному обсязі виконання судового рішення, можливо лише за наявності відповідного бюджетного призначення за рахунок Державного бюджету України

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 по справі №420/21524/23, яке набрало законної сили 23.11.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн, передбачену постановою КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

18.12.2023 Одеським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист по справі №420/21524/23 на вимогу зобов`язального характеру.

Відділом ПВР 09.01.2024 за заявою стягувача прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №73763802 з виконання виконавчого листа №420/21524/23 від 18.12.2023.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 17.01.2024 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2021 із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн згідно постанови КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Розмір пенсії з 01.02.2024 становить 14154,13 грн.

Сума доплати за період з 01.07.2021 по 31.01.2024 склала 62000 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Про виконання рішення суду пенсійним орагном в межах повноважень повідомлено державного виконавця листом від 22.01.2024 №1500-0505-5/10926, у якому боржник Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомляв про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 по справі №420/21524/23 та те, що вже проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії.

Відділом ПВР 14.04.2025 у ВП №73763802 прийнята постанова про накладення штрафу у розмірі 5100 грн на ГУ ПФУ.

Позивач, не погоджуючись з постановою державного виконавця про накладення штрафу у розмірі 5100 грн., вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся з даною позовною заявою до суду.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області належних дій, спрямованих на виконання рішення суду від 23.10.2023 по справі №420/21524/23, зокрема відсутні докази про доведення до компетентних органів, наділених правом на виділення коштів по виплаті заборгованості по пенсії ОСОБА_1 станом на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду по справі №420/21524/23 до ВДВС не надано, як і не надано таких доказів до суду.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу останнім було встановлено факт невиконання пенсійним органом судового рішення без поважних причин.

При цьому, саме пенсійний орган, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести належними доказами факт відсутності у нього коштів для виплати заборгованості перед пенсіонером.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із приписами частини першої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до частини третьої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Положеннями частин першої та другої статті 63 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства України в контексті цієї справи слід зазначити, що накладення штрафу за невиконання рішення є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, установлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зобов`язане з 01.07.2021 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.07.2021 щомісячну доплату до пенсії у розмірі 2000 грн, передбачену постановою КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.

У матеріалах виконавчого провадження наявний перерахунок пенсії з 01.07.2021 з урахуванням доплати до пенсії 2000 грн, який проведено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 17.01.2024, тобто після відкриття 09.01.2024 виконавчого провадження №73763802.

Однак сума заборгованості після перерахунку пенсії за минулий період з 01.07.2021 по 31.01.2024, що склала 62000 грн, стягувачу не виплачена.

Разом з тим, судовим рішенням по справі по справі №420/21524/23 зобов`язано позивача здійснити з 01.07.2021 саме виплату перерахованої ОСОБА_1 пенсії.

Слід зазначити, що обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.

Обґрунтування щодо неможливості здійснити виплату нарахованої доплати не підтверджено належними доказами.

Окрім цього, до відповідача не надано доказів внесення Головним управлінням інформації про виконання суду до автоматизованої бази даних обробки пенсійної документації.

Більше того, не надано належних доказів в підтвердження відсутності коштів, які спрямовуються для погашення заборгованості, як не надано інформації щодо обсягу коштів, які надійшли на виконання судових рішень, а також не зазначено, який обсяг коштів сплачений іншим стягувачам в порядку черговості надходження.

За наведених обставин, старший державний виконавець дійшов висновку, що незважаючи на наявний обов`язок виконати судове рішення, Головне управління не вжило належних заходів для повного та належного виконання судового рішення, а невиплата заборгованості є протиправною та свідчить про невиконання рішення суду без поважних причин.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова Відділу ПВР від 14.04.2025 ВП №73763802 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн є правомірною та обґрунтованою відповідно до ст.75 Закону України «Про виконавче провадження». Невиконання судового рішення відбулося без поважних причин, а доводи ГУ ПФУ не підтверджені жодними належними доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначає, що пенсійний орган зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, проте, таких доказів Головним управлінням не надано ані відповідачу, ані до суду першої та апеляційної інстанцій.

При цьому, судова колегія відхиляє доводи скаржника стосовно включення нарахованих органом Пенсійного фонду сум пенсії до відповідного реєстру судових рішень та поставлення у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, оскільки в підтвердження зазначених обставин позивачем не надано жодних доказів, а матеріали справи таких не містять.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі № 420/12116/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді Г.В. Семенюк А.Г. Федусик