Справа № 420/15932/24
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/15932/24

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 20.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Ступакової І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

09.02.2025 ОСОБА_1 подала до Одеського окружного адміністративного суду заяву, в якій просила зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати суду в місячний термін, з дня отримання ухвали про встановлення судового контролю, звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/15932/24.

В обґрунтування вимог вказаної заяви ОСОБА_1 послалась на те, що військова частина НОМЕР_1 на виконання судових рішень по справі №420/15932/24 була зобов`язана провести перерахунок та виплату грошового забезпечення, проте станом на 09.02.2025 виплата грошових коштів на виконання судових рішень не здійснена, розрахунок таких виплат не наданий. Така бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , на думку заявника, є достатньою підставою для встановлення судового контролю у порядку статті 382 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про становлення судового контролю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову постанову, якою зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати суду в місячний термін, з дня отримання ухвали про встановлення судового контролю, звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/15932/24.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви про встановлення судового контролю, а відтак висновок суду першої інстанції про передчасність заявлення вимоги про встановлення судового контролю є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу, військова частина НОМЕР_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на вчинення військовою частиною усіх залежних від неї дій, але відповідно до телеграми Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України «Щодо фінансування видатків для виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» від 04.11.2024, у Міністерстві оборони України триває робота щодо пошуку додаткового фінансового ресурсу для забезпечення виконання судових рішень по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки», скільки виділені асигнування на 2024 та 2025 роки було вичерпано.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням одеського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 у справі №420/15932/24, частково задоволений позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 :

- визнані протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.07.2020 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошового забезпечення з 29.01.2020 року по 02.07.2020 року включно, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020 рік, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- в іншій частині позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі №420/15932/24, апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 залишена без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково;

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року скасоване в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет на перше січня 2020 року;

- в цій частині прийняте нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволені;

- визнані протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік на 01.01.2020 року;

- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2019 рік та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015-2020 роки, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;

- в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року залишене без змін.

Відповідно до електронних матеріалів справи, 26.11.2024 Одеський окружний адміністративний суд видав виконавчі листи з примусового виконання зобов`язальної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі №420/15932/24.

Вказані виконавчі листи були вручені представнику позивача 29.11.2024 (а.с.187).

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду у даній справі може бути виконане у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження», в той час як встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.381-1 КАС України, суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382 - 382-3 і 383 цього Кодексу.

Суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (абз.1 ч.1 ст.382 КАС України).

У заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності) (ч.2 ст.382 КАС України).

Відсутність виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення не перешкоджає розгляду заяви (ч.4 ст.382 КАС України).

За наслідками розгляду заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення (ч.2 ст.382-1 КАС України).

Як вже зазначено вище, при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з двох підстав, а саме:

- рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі №420/15932/24 можуть бути виконані у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження»;

- встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення є правом суду, а не обов`язком.

Той факт, що встановлення строку для подання звіту про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду чітко витікає зі змісту ч.1 ст.382 КАС України.

Стосовно доводу суду першої інстанції можливості виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.12.2024 у справі №420/15932/24 в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.4 ст.372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на вищенаведені норми законодавства, рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, невиплата апелянту коштів на виконання судових рішень в цій справі обумовлена відсутністю належного фінансування військової частини НОМЕР_1 , яка є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який вчиняє залежні від нього дії для виконання судових рішень (спрямовує до Міністерства оборони України запити на отримання додаткового фінансування).

Апеляційний суд зазначає, що метою встановлення судового контролю шляхом зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення є спонукання суб`єкта владних повноважень до виконання судового рішення зокрема і шляхом застосування наслідків, передбачених статтею 382-3 КАС України - накладення на керівника суб`єкта владних повноважень штрафу від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половина якого стягується на користь заявника.

Проте, оскільки надходження коштів в достатньому обсязі, зокрема і для проведення виплати перерахованого грошового забезпечення на виконання судового рішення, не залежить від керівника військової частини НОМЕР_1 , враховуючи спрямування військовою частиною НОМЕР_1 до Міністерства оборони України запитів на отримання додаткового фінансування, колегія суддів зазначає, що в цій справі за наведених обставин, встановлення судового контролю шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, не бути матиме того результату, з метою якого законодавець передбачив такий вид судового контролю як подання звіту про виконання судового рішення.

Також, апеляційний суд, погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що судові рішення в цій справі можуть бути виконані у примусовому порядку на підставі положень Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала вмотивована відсутністю виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовані змістом мотивувальної частини оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини, необхідні для вирішення питання щодо встановлення судового контролю, та постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.294, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія І.Г. Ступакова