Справа № 420/14400/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Аракелян М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

08 травня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі Електронний суд 08.05.2025 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській, у якій представник позивача просить суд:

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити;

визнати протиправними дії ГУПФ України в Херсонській області щодо не здійснення з 01 лютого 2025 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про грошове забезпечення, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 31.12.2024 № 2, що направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025;

зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області здійснити з 01 лютого 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про грошове забезпечення, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 31.12.2024 № 2 та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025 без обмеження її максимальним розміром.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалами суду:

- від 13.05.2025 року позовну заяву залишено без руху;

- від 21.05.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі; постановлено, що справа розглядатиметься за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ст. 262 КАС України). Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову. Зобов`язано позивача надати суду копію його запиту до відповідача, на який отриманий лист від 05.02.2025 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, з липня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262- ХІІ від 9 квітня 1992 року (із змінами) «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». В період часу з 18.03.2021 по 31.03.2023 позивач проходив службу в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі. Наказом директора ТУ ДБР у м. Мелітополі № 47 ос/дск від 28.03.2023 позивача було звільнено зі служби в Державному бюро розслідувань полковника Державного бюро розслідувань з посади керівника третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсон) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, в запас Збройних сил України, за угодою сторін, з 31 березня 2023 року. З метою здійснення перерахунку його пенсії, позивач звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі із заявою про виготовлення та направлення до ГУПФ України в Херсонській області довідки про новий розмір його грошового забезпечення. Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі була виготовлена довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 31.12.2024 № 2 для здійснення перерахунку пенсії позивача та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025. Разом з тим, ГУПФ України в Херсонській області листом №2100-0209-8/4380 від 05.02.2025 було фактично відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії. Позивач вважає, що дії ГУПФ України в Херсонській області є протиправними, а його соціальні права порушеними та такими, що підлягають судовому захисту.

26.05.2025 року представник позивача на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження надав копію адвокатського запиту до відповідача, на який отриманий лист від 05.02.2025 року.

05.06.2025 року відповідач подав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області з 15.09.2016 по теперішній час та отримує пенсію відповідно до Закону №2262 по лінії органів Національної поліції України. Під час проходження служби в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань з 18.03.2021 по 31.03.2023 позивач продовжував отримувати пенсію по лінії органів Національної поліції України. Порядок проведення перерахунку пенсій визначений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (далі - Порядок №45). Позивач звільнений з Головного управління Національної поліції в Херсонській області, проведення перерахунку пенсій за довідкою про розмір грошового забезпечення що враховується для перерахунку пенсій, яка видана територіальним управлінням Державного бюро розслідувань суперечить вимогам Порядку №45. Оскільки позивач був звільнений з органів Державного бюро розслідувань з 31.03.2023, матеріали документів для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262, з урахуванням внесених змін Законом України від 18 07.2024 № 3886-ХІ "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів, що набрали законної сили 09.08.2024, до Головного управління не надходили, відповідно довідка про розмір грошового забезпечення що враховується для перерахунку пенсій, яка видана територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі від 31.12.2024 за №2 на ім`я ОСОБА_1 , повернута до зазначеної установи без виконання. Щодо вимоги про здійснення перерахунку пенсії позивача без обмеження її максимальним розміром. Обмеження максимального розміру пенсії введені в дію Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI. За правилами статті 2 Закону № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Згідно абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положення» Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. За таких обставин заявлені позивачем позовні вимоги є безпідставними, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

На виконання ухвали суду Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області подало копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

16.06.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що доводи, викладені у відзиві відповідача, не підлягають врахуванню судом, а позов підлягає задоволенню. Відповідач не врахував наявність 2-х підстав за для перерахунку пенсій, визначених статтею 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до одного з яких належить субсидіарно застосовувати положення Постанови КМУ №45. Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок №3-1. У відповідача відсутнє повноваження щодо повернення довідки «без виконання», наданої уповноваженим органом, оскільки повернення довідки не передбачено ані Порядком №45, ані Постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 №10-1) та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.04.2023 за №572/39628. Таким чином, дії ГУПФ України в Херсонській області щодо не здійснення перерахунку пенсії позивача та повернення довідки, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 31.12.2024 № 2 є протиправними. Відповідачем не враховані наступні вимоги спеціального законодавства щодо врахування вислуги років для призначення або перерахунку пенсії. З матеріалів пенсійної справи відповідачу достеменно відомо, що на момент звільнення з ГУНП в Херсонської області вислуга років позивача в календарному обчисленні складала 27 років та з врахуванням цього позивачу згідно з вимогами ЗУ № 2262 була призначена пенсія в максимальному розмірі 70 відсотків суми грошового забезпечення. Дана стаття ЗУ №2262 залишилася в тій самій редакції і тому будь-які подальші прийоми на службу позивача не породжують для нього правових наслідків у вигляді відсоткового збільшення розміру пенсії. Оскільки навіть при вислузі 40 років календарної служби пенсія не може бути більше 70 відсотків суми грошового забезпечення. У відзиві відповідач безпідставно послався на законодавче обмеження максимального розміру пенсії. Відповідач помилково не звернув увагу на норми законодавства, які імперативно зобов`язують не встановлювати обмеження пенсій, а встановлювати коефіцієнти зниження пенсій, які перевищують розмір 23610гр. Враховуючи викладені доводи, позивач вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, викладені доводи відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не повинні прийматися судом до уваги.

27.06.2025 року до суду від третьої особи ТУ Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі надійшли пояснення щодо позову та відзиву, у яких зазначено, що Наказом від 17.03.2021 № 39 о/с дск ОСОБА_1 був прийнятий на службу на посаду начальницького складу до ДБР і призначений з 18.03.2021 на посаду начальника третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Херсон) ТУ ДБР у м. Мелітополі. Згідно з наказом № 47 ос/дск від 28.03.2023 ОСОБА_1 був звільнений зі служби за угодою сторін з 31.03.2023. Як вбачається з вищенаведеного, з 18.03.2021 по 31.03.2023 року ОСОБА_1 проходив службу на посаді особи рядового та начальницького складу. 20.12.2024 в адресу ТУ ДБР у м. Мелітополі надійшла заява позивача про виготовлення довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.12.2024 та направлення її до ГУ ПФУ в Херсонській області для перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (вх.№Д-954-2024 від 20.12.2024). 24.01.2025 ТУ ДБР у м. Мелітополі направило в адресу ГУ ПФУ в Херсонській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії від 31.12.2024 № 2 (вих№17-09-1376/2025 від 24.01.2025). Листом ГУ ПФУ в Херсонській області від 04.02.2025 № 2100-0307-5/4320 довідка від 31.12.2024 № 2 була повернута ТУ ДБР у м. Мелітополі, при цьому, з метою упорядкування пенсійної справи ГУ ПФУ в Херсонській області просило повідомити з якого часу ОСОБА_1 було прийнято на службу до ТУ ДБР у м. Мелітополі. Листом від 14.02.2025 вих № 17-09-2538/2025 ТУ ДБР у м. Мелітополі було направлено в адресу ГУ ПФУ в Херсонській області витяги з наказів про прийом ОСОБА_1 (від 17.03.2021 № 39 ос/дск), його переведення (від 01.02.2022 № 11 ос/ дск) та звільнення (від 28.03.2023 № 47 ос/дск). Крім того, даним листом була повторно направлена довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , що враховується для перерахунку пенсії від 31.12.2024 № 2. Листом від 19.02.2025 № 2100-0307-5/6277 ГУ ПФУ в Херсонській області повторно повернуло довідку від 31.12.2024 № 2. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Слід враховувати, що процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Підставою звернення з даним позовом по суті стало прийняття Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким, зокрема, було внесено зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На виконання вимог частини 4 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45, затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Порядок № 45). Слід звернути увагу, що ДБР на даний момент відсутнє серед переліку державних органів передбачених у пункті 2 Порядку № 45, які передають територіальним органам Пенсійного фонду України інформацію про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. Третя особа просить врахувати пояснення ТУ ДБР у м. Мелітополі під час ухвалення рішення у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, з липня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області та отримує пенсію відповідно до Закону України № 2262- ХІІ від 9 квітня 1992 року (із змінами) «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (а.с.67).

В період часу з 18.03.2021 по 31.03.2023 позивач проходив службу в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Мелітополі (а.с.17).

Наказом директора ТУ ДБР у м. Мелітополі № 47 ос/дск від 28.03.2023 року позивача було звільнено зі служби з посади керівника третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Херсон) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, в запас Збройних сил України, за угодою сторін, з 31 березня 2023 року (а.с.28).

З метою здійснення перерахунку пенсії, позивач звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, із заявою про виготовлення та направлення до ГУПФ України в Херсонській області довідки про новий розмір його грошового забезпечення (а.с.21-22).

Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі була виготовлена довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 31.12.2024 року №2 для здійснення перерахунку пенсії та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025 (а.с.23-24).

05.02.2025 року листом-відповіддю № 2100-0209- 8/4380 ГУПФ України в Херсонській області було відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії позивача з наступним обґрунтуванням: « ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі Головне управління) як одержувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, призначену по лінії Національної поліції України. 03.02.2025 за вх. № 273/5 до Головного управління надійшла довідка від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 31.12.2024 №2. Звертаємо увагу, що порядок проведення перерахунку пенсій визначений постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, зокрема п. 2 визначено державні органи які уповноважені видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії та абз.2 п.3 визначено, що довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком. Враховуючи зазначене, довідку про розмір грошового забезпечення що враховується для перерахунку пенсій, яка видана територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі від 31.12.2024 за №2 (супровідний лист № 17-09-1376/2025 від 24.01.2025) на ім`я ОСОБА_1 , повернуто до зазначеної установи без виконання листом Головного управління від 04.02.2025 за №2100-0307-5/4320» (а.с.18-19).

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові основи організації та діяльності Державного бюро розслідувань визначає Закон України «Про Державне бюро розслідувань» від 12.11.2015 р. № 794- VIII (далі Закон № 794-VIII), відповідно до статті 1 якого в редакції до змін, внесених Законом № 305-IX, Державне бюро розслідувань є центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно з частинами першої та другої статті 14 Закону № 794-VIII у зазначеній редакції до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці, працівники, які уклали трудовий договір із Державним бюро розслідувань. Служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державному бюро розслідувань зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частиною п`ятою статті 14 Закону № 794-VIII у зазначеній редакції визначено, що трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія». Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Водночас 03 грудня 2019 року Верховна Рада України, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР, прийняла Закон №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон №305-IX), який набрав чинності 27 грудня 2019 року.

У зв`язку із внесеними Законом №305-IX змінами до Закону №794-VІІІ, зокрема, частина п`ята статті 14 Закону №794-VІІІ зазнала змін, відповідно до яких трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами(контрактами). На державних службовців ДБР поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців ДБР відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Крім того, у зв`язку із набранням чинності Законом №305-ІХ правовий статус ДБР змінився із центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган.

Зокрема, статтею 1 Закону №794-VІІІ (у редакції Закону №305-ІХ) визначено, що ДБР є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 указаного Закону, систему ДБР складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі ДБР діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи. Організаційна структура ДБР визначається Президентом України.

Отже, з 27 грудня 2019 року змінився не лише правовий статус ДБР, але й порядок визначення організаційної структури ДБР (до внесення вищевказаних змін організаційна структура ДБР затверджувалася Директором ДБР за погодженням із Кабінетом Міністрів України).

Указані зміни були запроваджені законодавцем з метою удосконалення правових основ організації та діяльності ДБР шляхом реформування вказаного органу задля цілей удосконалення законодавчого регулювання питань, пов`язаних із діяльністю територіальних управлінь ДБР, проходженням служби особами рядового та начальницького складу ДБР, конкурсними відборами та переведенням працівників ДБР тощо.

На виконання вимог статті 9 Закону №794-VIII (у редакції Закону №305-ІХ) Указом Президента України від 05 лютого 2020 року № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру ДБР, що, у свою чергу, зумовило необхідність прийняття змін до штатного розпису як центрального апарату ДБР, так і його територіальних органів.

Крім цього, Законом №305-ІХ доповнено Закон №794-VIII статтею 14-3, якою врегульовано порядок переведення працівників ДБР, за змістом якої державні службовці можуть бути переведені у системі ДБР за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади, у порядку, визначеному Законом України Про державну службу (частина перша статті 14-3); особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади (частина друга статті 14- 3); переведення осіб рядового і начальницького складу може здійснюватися за їхньою ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших закладів, установ системи ДБР, які порушили питання про переведення (частина третя статті 14-3).

З конструкції наведеної норми слідує, що законодавець встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу), та введено особливості щодо проходження служби та реалізації повноважень службовців ДБР.

При цьому указаною нормою не передбачено механізму переведення особи, що займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом.

Таке тлумачення Закону №794-VIII викладене у постановах Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі №200/11081/20-а (пункт 56), від 24 червня 2022 року у справі №200/12306/20-а (пункт 37), від 22.12.2022р. у справі №160/8601/20.

Так, в період часу з 18.03.2021 по 31.03.2023 позивач проходив службу, мав спеціальне звання «полковник ДБР», що відносить його до осіб начальницького складу Державного бюро розслідувань.

Положеннями ст. 19 Закону № 794-VIII визначено основні засади регулювання соціального захисту та пенсійного забезпечення працівників Державного бюро розслідувань.

Так, відповідно до вказаної норми, держава забезпечує соціальний захист працівників Державного бюро розслідувань відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом (частина 2 статті 19 Закону № 794-VIII).

Пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII).

Пенсійне забезпечення працівників Державного бюро розслідувань, які є державними службовцями, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Пенсійне забезпечення інших працівників Державного бюро розслідувань здійснюється на підставах та в порядку, встановлених законодавством (частина 4 статті 19 Закону № 794-VIII).

З аналізу наведених норм слідує, що Законом № 794-VIII виділено дві категорії працівників Державного бюро розслідувань: особи рядового і начальницького складу, на яких поширюється дія частини 3 статті 19 Закону; державні службовці, на яких поширюється дія частини 4 статті 19 Закону.

Враховуючи, що позивач у період з 18.03.2021 по 31.03.2023 проходив службу на посадах начальницького складу у Державному бюро розслідувань, мав спеціальне звання «полковник ДБР», а відтак, на позивача поширюються положення частини 3 статті 19 Закону № 794-VIII.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі- Закон № 2262-ХІІ), особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Варто вказати, що пряма норма закону, а саме частина 2 та частина 3 статті 19 Закону № 794-VIII чітко вказує на те, що особи рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» (в тому числі і питань пенсійного забезпечення) та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.

Отже пенсійне забезпечення позивача має здійснюватися в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 63 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Суд погоджується із аргументом позивача щодо наступного.

Судом встановлено, що листом ГУПФ України в Херсонській області 05.02.2025 2100-0209-8/4380 було фактично відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії позивача з наступним обґрунтуванням: «…. довідку про розмір грошового забезпечення що враховується для перерахунку пенсій, яка видана територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі від 31.12.2024 за №2 (супровідний лист № 17-09-1376/2025 від 24.01.2025) на ім`я ОСОБА_1 , повернуто до зазначеної установи без виконання листом Головного управління від 04.02.2025 за №2100-0307-5/4320».

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону № 2262-ХІІ перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок №3-1.

Відповідно до пункту 24 Порядку № 3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі ст. 63 Закону № 2262-ХІІ уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток №5).

Тотожні за змістом положення щодо процедури перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовців у разі зміни розміру їх грошового забезпечення містяться у пунктах 2, 3 Порядку №45.

Разом з тим, у Відповідача відсутнє повноваження щодо повернення довідки, наданої уповноваженим органом, оскільки повернення довідки не передбачено Порядком №45, де є тільки одне юридично допустиме недискреційне повноваження пенсійного органу, а саме: прийняття даної довідки для здійснення перерахунку пенсії заявника, про що в нормативному акті зазначено наступним чином: На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.

Таким чином, дії ГУПФ України в Херсонській області щодо нездійснення перерахунку пенсії позивача на підставі довідки, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 31.12.2024 №2, не є законними.

Щодо вимоги про здійснення перерахунку пенсії Позивача без обмеження її максимальним розміром.

Згідно із Законом України від 24.12.2015 № 848-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» ст. 43 Закону № 2262-XII доповнено частиною 7 про те що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016року.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016 не чинною є ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01.01.2017 року, у ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими. Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону № 2262-XII не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Внесені Законом України від 06.12.2016 №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Відповідно до ст. 1-1 Закону України №2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в тому числі поліцейським, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, в тому числі поліцейських, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Закон України №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст. 43 Закону України №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України №2262-XII.

Застосування положень Закону України №3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.

З врахуванням відсоткового значення розміру пенсії Позивача 70 % від відповідної суми грошового забезпечення, що вказана в довідці, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 31.12.2024 № 2 - 92 131,60 грн., при задоволенні його позовних вимог, розмір його пенсії буде перевищувати десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що належним та достатнім способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням виплачених сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дій ГУПФ України в Херсонській області щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2025 року на підставі довідки про грошове забезпечення, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, від 31.12.2024 №2 та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025; зобов`язання ГУПФ України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про грошове забезпечення, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі від 31.12.2024 № 2 та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09- 1376/25 від 24.01.2025 року.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем законність оскаржуваних дій не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Зокрема, суд не бере до уваги покликання відповідача на те, що позивач отримував пенсію по лінії органів Національної поліції України, а матеріали для призначення пенсії за вислугу років після звільнення з органів ДБР до Головного управління не надходили, з вищевикладених мотивів.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково, оскільки вимога про зобов`язання виплатити пенсію без обмеження максимальним розміром не підлягає задоволенню, як заявлена передчасно, оскільки перерахунок пенсії на підставі спірної довідки взагалі не проведений.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі, про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ГУПФ України в Херсонській області щодо нездійснення з 01 лютого 2025 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про грошове забезпечення, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, від 31.12.2024 року №2, та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025 року.

Зобов`язати ГУПФ України в Херсонській області здійснити з 01 лютого 2025 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про грошове забезпечення, що видана Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, від 31.12.2024 року №2, та направлена до ГУПФ України в Херсонській області супровідним листом №17-09-1376/25 від 24.01.2025 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон, 73036).

Третя особа: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Мелітополі (; адреса: вул. Індустріальна, буд. 89, м. Мелітополь, Запорізька область, 72316; адреса для листування: 69005, м.Запоріжжя, а/с 621).

Суддя М.М. Аракелян