Справа № 520/1537/25
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 р. Справа № 520/1537/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025, суддя Бабаєв А.І., по справі № 520/1537/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» звернулось до суду із позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 3 від 26.12.2024, № 3 від 26.12.2024, № 3 від 26.12.2024, рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № 1 від 27.12.2024, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 1 від 27.12.2024, винесені Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2024 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 3 від 26.12.2024, яким визначено податкове зобов`язання на суму 7055339 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 1763 834,75 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 3 від 26.12.2024, яким застосовано штрафні санкції на суму 3225414,72 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 3 від 26.12.2024 в частині визначення податкового зобов`язання на суму 785728,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 74436,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № 1 від 27.12.2024.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 1 від 27.12.2024.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головне управлінням ДПС у Харківській області, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказував на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зазначав, що реальність господарських операцій позивача із контрагентом у перевіряємий період не підтверджена належним чином. Відповідач наголошував, що контрагент позивача проводив діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою формування податкового кредиту. Нереальність господарських операцій позивача підтверджена дослідженням ланцюга постачання, оскільки відсутнє підтвердження придбання контрагентом позивача - ТОВ «Біфаст» поставленого позивачу обладнання. Також податковий орган посилався на наявну узагальнену податкову інформацію щодо ТОВ «БІФАСТ» від 07.02.2024 № 4535/20-40-04-16-03/43490917. Крім того апелянт зазначав, що ТОВ "КФ "СОЛОДКИЙ СВІТ" в порушення пункту 5 П(С)БО №11, сума кредиторської заборгованості згідно акту приймання-передачі від 29.05.2023 року в сумі 1654147,15 грн. списана з балансу без визнання іншого операційний доходу у відповідному розмірі з суми цього зобов`язання, що не підлягає погашенню. Крім того, відповідач зазначав, що нецільова благодійна допомога, нарахована та виплачена особам, які перебувають у трудових відносинах з ТОВ "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "СОЛОДКИЙ СВІТ, не відповідає вимогам п. 3.32 розділу 3 Інструкції 5, що не звільняє платника податків від нарахування єдиного внеску.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засідання проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судовим розглядом, у період з 30.10.2024 по 07.11.2024 фахівцями Головного управління ДПС у Харківській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ».

За результатами проведеної перевірки складний акт від 14.11.2024 № 52915/20-40-07-03-06/31797841, яким встановлено, у тому числі, наступні порушення:

- підпункту 98.1.4 пункту 98.1 статті 98, пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.4, підпункту 140.5.5-1 пункту 140.5 статті 140 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) з урахуванням п.3 П(С)БО №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Мінфіну України від 07.02.2013 № 73 та зареєстрованого в Мінюсті України 28.02.2013 за № 336/22868, п. 5 П(С)БО №11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 № 20 та зареєстрованого в Мінюсті України 11.02.2000 за № 85/4306, п. 5, п. 15 П(С)БО 15 "Дохід", затвердженого наказом Мінфіну України від 29 листопада 1999 р. №290 та зареєстрованого в Мінюсті України 14 грудня 1999 за № 860/4153, в результаті чого занижено податок на прибуток за період з 01.10.2021 по 31.12.2023 на загальну суму 849165 грн., в тому числі за 4-й кв. 2021 року - на 551419 грн., 2023 - на 297746 грн.,

- пункту 185.1 статті 185, пункт 187.1 статті 187, пункт 188.1 статті 188, пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201, пункт 44.1 статті 44, підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункт 198.1, пункт 198.2, пункт 198.3, пункт 198.6. статті 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), пункт 3, підпункту 5 пункту 4 Розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 за № 159/28289, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 7055339 грн., в тому числі за листопад 2021 - на 474166 грн., за лютий 2022 року - на 125708 грн., квітень 2022 - на 126 грн., травень 2023 - на 6187866 грн., червень 2023 року -на 75209 грн., липень 2023 78179 грн., серпень 2023 грн. 87611 грн., січень 2024 26474 грн.;

- пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями) в частині відсутності виписки та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на операції з постачання ТМЦ, що були передані по розподільчого балансу від 29 травня 2023, на суму балансової вартості 32254147,15 грн., крім того ПДВ (20%) - 6450829,43 грн.;

- ст. 6 Закону України від 8 липня 2010 № 2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, що призвело до донарахувань єдиного внеску за перевіряємий період;

- ч. 2 ст. 6, абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7, ст. 8, 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (із змінами та доповненнями), заниження загальної суми єдиного внеску (22%, 8, 41%), в розмірі 39192,30 грн., в т.ч за лютий 2022 в сумі 39192,30 грн. За актом перевірки донараховано єдиного внеску у сумі 39192,30 грн.

На підставі зазначеного акту Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 3 від 26.12.2024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8819174,75 грн, з яких 7055339 грн. за податковим зобов`язанням, 1763834,75 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- № 3 від 26.12.2024, яким застосовано штрафні санкції за відсутність виписки та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на операції з постачання ТМЦ, у сумі 3225414,72 грн.;

- № 3 від 26.12.2024, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 923601,6 грн, з яких 849165,00 грн. за податковим зобов`язанням, 74436,50 грн. штрафні (фінансові) санкції (штрафи);

- рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, № 1 від 27.12.2024 у розмірі 255 грн.

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 1 від 27.12.2024 на суму 39192,3 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, з того, що позивачем підтверджено реальність здійснення господарських операцій з контрагентом належними первинними документами та обґрунтованого формування податкових зобов`язань у період, що перевірявся.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку щодо доходів та витрат з врахуванням положень цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 ПК України з урахуванням положень цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту200-1.3 статті 200-1цьогоКодексуна момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1цьогоКодексуна момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на їх формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Із матеріалів справи встановлено, що у період, який перевірявся, позивач здійснював господарські операції з ТОВ «Біфаст».

Так, 25.10.2021 між ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» (покупець) та ТОВ «Біфаст» (постачальник) укладено договір поставки № 2510/2021, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товари у кількості, якості, асортименті, і за ціною, зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною цього договору з моменту їх підписання повноважними представниками сторін.

На виконання умов зазначеного договору 24.11.2021 ТОВ «Біфаст» було поставлено ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» машину для виготовлення цукерок з начинкою «Selmi Tuttuno», що підтверджується видатковою накладною № 421 від 24.11.2021 та товарно-транспортною накладною № 421 від 24.11.2021.

Також, 22.11.2021 року між ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» (покупець) та ТОВ «Біфаст» (постачальник) укладено договір поставки № 22/11-2021, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товари у кількості, якості, асортименті, і за ціною, зазначеними у видаткових накладних, а також інших товаросупровідних документах, які є невід`ємною частиною цього договору з моменту їх підписання повноважними представниками сторін.

На виконання умов вказаного договору 22.11.2021 ТОВ «Біфаст» було поставлено ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» машину для виготовлення трюфелів фірми Selmi Automatik Truffle та машину пакувальну ГУМ 320, що підтверджується видатковою накладною № 431 від 22.11.2021 та товарно-транспортною накладною № 431 від 22.11.2021.

На підтвердження проведення розрахунків між сторонами надано платіжні документи.

За наслідками здійснених господарських операцій виписано податкові накладні, які зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено обставини здійснення господарських операцій, формування витрат для цілей визначення зобов`язань з податку на додану вартість, податку на прибуток підтверджено здійснення руху активів у процесі здійснення господарської операції, установлена спеціальна податкова правосуб`єктність учасників господарської операції та зв`язок між фактом придбання товарів, послуг, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Реальність виконання вказаних вище господарських зобов`язань підтверджуються наявними в матеріалах справи первинними документами, доказів повернення коштів після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за наданні послуги в матеріалах справи не міститься.

Відповідач не надав належних доказів того, що на момент проведення операцій з позивачем підприємства контрагенти були фіктивними, вчиняли порушення в сфері оподаткування, документували безтоварні операції з метою формування фіктивного податкового кредиту для інших суб`єктів господарювання.

Таким чином, позивачем доведено, що господарські операції з вищевказаними контрагентами спричинили зміни майнового стану та зміни у структурі зобов`язань підприємства позивача.

Посилання відповідача на те, що відсутнє підтвердження придбання контрагентом позивача - ТОВ «Біфаст» поставленого позивачу обладнання колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку, внаслідок чого не є обов`язковою передумовою для визначення податковим органом грошових зобов`язань по господарським операціям, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Реалізуючи господарську компетенцію при укладенні та виконанні господарських договорів, сторони цього договору можуть вимагати від контрагента дотримання умов цих договорів, тією мірою якою дозволяють його (їх) умови. Перекладати на сторону договору обов`язки контролю свого контрагента за межами взаємовідносин, як того вимагає податковий орган, знаходиться за межами господарської компетенції суб`єкта господарювання та не входить до прав та обов`язків платника податку, зокрема на додану вартість. Це в свою чергу у межах спірних відносин позивача як платника податку покладає додаткове не передбачене законом обтяження, що є недопустимим.

Вказані висновки щодо застосування норм викладені в постанові Верховного Суду 14.09.2022 у справі № 200/12446/19-а.

Також безпідставними є посилання відповідача на порушення ТОВ «Біфаст» податкового законодавства, зокрема щодо недотримання порядку складання податкових накладних, оскільки чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру господарських правовідносин, як у даній ситуації, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентами, якщо не буде доведено їх безпосередню участь у зловживанні.

При цьому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача, як-то неподання звітності, недекларування податкових зобов`язань, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення покупця сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.

Чинне податкове законодавство не ставить в залежність право позивача на формування податкових зобов`язань від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету.

Будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК та статтею 9 Закону № 996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла.

Зазначені висновки сформовано Верховним Судом у постанові від 07.07.2022 у справі № № 160/3364/19.

Крім того, правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин.

Допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання певні порушення податкового законодавства тягнуть негативні наслідки саме для таких постачальників та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість постачальникам товару та заявлення до бюджетного відшкодування від`ємного значення з податку на додану вартість.

Відсутність товарів по ланцюгу постачання не є доказом нереальності господарських операцій.

Також слід вказати, що без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагента суб`єкта господарювання основних засобів, трудових та виробничих ресурсів, реального ланцюга постачання у контрагента позивача, включення позивача до переліку ризикових суб`єктів господарювання, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.

При цьому інформація про контрагентів позивача може бути підставою для висновків щодо реальності господарських операцій лише в сукупності з іншими доказами, що підтверджують неможливість конкретного контрагента приймати участь у здійсненні конкретної господарської операції, що в даному випадку відсутнє.

В цій частині висновки відповідача ґрунтуються виключно на податковій інформації відносно контрагента позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Таким чином, у ході судового розгляду досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що останні містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов`язань.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини здійснення господарських операцій, формування податкових зобов`язань, підтверджено здійснення руху активів у процесі здійснення господарських операцій.

Стосовно посилань податкового органу сума кредиторської заборгованості перед ТОВ «Біфаст», списана з балансу без визнання іншого операційний доходу у відповідному розмірі з суми цього зобов`язання, що не підлягає погашенню, колегія суддів зазначає наступне.

Зазначені висновки податкового органу обґрунтовані тим, що згідно з актом приймання-передачі від 29.05.2023 ТОВ "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "СОЛОДКИЙ СВІТ" передана ТОВ "ШОКОЛАД ПРОДАКШН" кредиторська заборгованість, а отже за твердженням контролюючого органу списана з балансу безпідставно та є заборгованістю, яка не може бути погашеною.

Із матеріалів справи встановлено, що 11.04.2023 Загальними зборами учасників ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» прийнято рішення про реорганізацію ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» шляхом виділу з нього нової юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю, яке було оформлено протоколом № 11/04/2023.

Згідно з рішенням, прийнятого на загальних зборах учасників ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» від 29.05.2023 про виділ з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ШОКОЛАД ПРОДАКШН» відповідно до акту приймання-передачі від 29.05.2023 (м. Харків) ТОВ "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "СОЛОДКИЙ СВІТ" передає, а ТОВ "ШОКОЛАД ПРОДАКШН" приймає, в тому числі кредиторську заборгованість перед наступними контрагентами: ТОВ «БІФАСТ» (код 43490917) в сумі 3931024,15 грн.

За результатами відображення в бухгалтерському обліку ТОВ "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "СОЛОДКИЙ СВІТ" операцій по вищевказаному акту приймання-передачі від 29.05.2023 суми вказаної кредиторської заборгованості списані з балансу підприємства наступними проведеннями: Д-т рах. 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» К-т рах 683 «Внутрішньогосподарські розрахунки» в сумі 4331370,15 грн. (по постачальникам ТОВ «БІФАСТ», ТОВ «ФОРТУНА ЛІМІТЕД»).

Так, відповідно до ст. 47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.

Згідно зі ст. 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.

Таким чином, при виділенні з товариства іншої юридичної особи також здійснюється і передача даній особі і обов`язків товариства за відповідним розподільчим балансом.

Судовим розглядом підтверджено, що ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» було передано ТОВ «ШОКОЛАД ПРОДАКШН» кредиторську заборгованість на підставі розподільчого балансу, а отже посилання відповідача на те, що кредиторська заборгованість не може бути передано виділеній юридичній особі є необґрунтованими.

Щодо висновків податкового органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку із передачею виділеній юридичній особі кредиторської заборгованості, частки статутного капіталу, товарно-матеріальних цінностей, обладнання, колегія суддів зазначає наступне.

У акті перевірки відповідачем зазначено, що за змістом Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» захист прав кредиторів під час виділу та припинення товариства, та ненадання підприємством в ході проведення перевірки доказів повідомлення кредиторів про початок процедури виділу дану фінансово - господарську операцію щодо виділу підприємства не можна вважати завершеною.

Так, відповідно до ст. 55 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» протягом 30 днів з дати прийняття рішення про припинення товариства шляхом поділу, перетворення, або про виділ, а в разі припинення шляхом злиття або приєднання - з дати прийняття рішення про це останнім з товариств, що беруть участь у злитті або приєднанні, товариство, що планує виділ, та кожне товариство, що бере участь у припиненні відповідно, зобов`язане письмово повідомити про це всіх відомих йому (їм) кредиторів. Повідомлення про припинення товариства та строк для заявлення кредиторами своїх вимог оприлюднюються на порталі електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань автоматично у режимі реального часу за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Кредитор такого товариства, вимоги якого до товариства не забезпечені договором забезпечення, протягом 30 днів з дати направлення йому повідомлення, або з дати опублікування повідомлення, зазначеного в частині першій цієї статті, має право звернутися з письмовою вимогою про здійснення на вибір товариства однієї з таких дій:

1) надання забезпечення виконання зобов`язання;

2) дострокового припинення або виконання зобов`язання (зобов`язань) перед кредитором та відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором між товариством та кредитором.

Якщо кредитор не звернувся до товариства у встановлений строк з письмовою вимогою, вважається, що він не вимагає від товариства вчинення додаткових дій щодо зобов`язання (зобов`язань) перед ним.

Виділ або припинення товариства не можуть бути завершені до задоволення вимог, заявлених кредиторами.

Як зазначено вище, 11.04.2023 Загальними зборами учасників ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» прийнято рішення про реорганізацію ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» шляхом виділу з нього нової юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю, яке було оформлено протоколом № 11/04/2023.

На виконання вимог ст. 55 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» 11.04.2023 ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» проведено державну реєстрацію "Внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо виділу" юридична особа ТОВ "КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА "СОЛОДКИЙ СВІТ» та оприлюднено дану інформацію на порталі електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань автоматично у режимі реального часу за допомогою програмних засобів Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Також 11.04.2023 позивачем було повідомлено кредиторів про прийняття рішення про реорганізацію товариства шляхом виділення, що підтверджується листами № 125/1 від 11.04.2023, № 127/1 від 11.04.2023, № 126/1 від 11.04.2023, № 198/1 від 29.05.2023, № 199/1 від 29.05.2023, № 200/1 від 29.05.2023.

Разом з тим, податковий орган, посилаючись на положення ч. 4 ст. 55 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», згідно якої виділ або припинення товариства не можуть бути завершені до задоволення вимог, заявлених кредиторами, доказів надходження до ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» заяв кредиторів не наводить.

Отже, 29.05.2023 ТОВ «ШОКОЛАД ПРОДАКШН» було створено шляхом виділення, що підтверджується протоколом № 29/05/2023 Загальних зборів Учасників ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ».

30.05.2023 між ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» (первісний боржник), ТОВ «ШОКОЛАД ПРОДАКШН» (новий боржник) та кредиторами, у тому числі ТОВ «Біфаст», було укладено договори № п14 від 30.05.2023, № п15 від 30.05.2023, № п16 від 30.05.2023, № п17 від 30.05.2023, № п18 від 30.05.2023 переведення боргу з ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» до ТОВ «ШОКОЛАД ПРОДАКШН».

При цьому, відповідно до пп. 196.1.7 п.196 ст. 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб.

Таким чином, колегія суддів зазначає про безпідставне збільшення позивачу контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на додану вартість у сумі 6450829,43 грн.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 26.12.2024 № 3, яким визначено податкове зобов`язання на суму 7055339 грн. та застосовано штрафні санкції на суму 1763834,75 грн., № 3, яким застосовано штрафні санкції на суму 3225414,72 грн., № 3 в частині визначення податкового зобов`язання на суму 785728,00 грн. та застосування штрафних санкцій на суму 74436,50 грн., та необхідність їх скасування.

Стосовно правомірності рішення про застосування штрафних санкцій за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок № 1 від 27.12.2024, та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 1 від 27.12.2024 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до наказу ТОВ «КОНДИТЕРСЬКА ФАБРИКА «СОЛОДКИЙ СВІТ» від 25.02.2022 № 25022022/1-1ОС прийнято рішення про надання не цільової благодійної допомоги працівникам фабрики, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем через агресією РФ.

Зазначені виплати відображені в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, та сум утриманого з них податку за формою 4ДФ за І квартал 2022 року, а саме лютий 2022 року (ознака доходу 169), поданих до Головного управління ДПС у Харківській області.

Згідно з розділу 3 Інструкції зі статистики заробітної плати, яка затверджена наказом Державного комітету статистики від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713, іншими виплатами, що не належать до фонду оплати праці та відповідно не є базою для нарахування єдиного соціального внеску, є: 3.31. Матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у зв`язку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання.

Таким чином, спірна не цільова матеріальна благодійна допомога не належать до фонду оплати праці та відповідно не є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Отже, оскільки виплачена працівникам не цільова матеріальна благодійна допомога не входить до структури заробітної плати, то відповідно до норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» на дану матеріальну допомогу не нараховується єдиний внесок, у зв`язку з чим висновки податкового органу про заниження позивачем бази нарахування єдиного соціального внеску та загальної суми нарахованого єдиного внеску на суми заробітної плати, на які підлягає нарахування єдиного внеску, є безпідставними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності та скасування рішення про застосування штрафних санкцій № 1 від 27.12.2024 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № 1 від 27.12.2024.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив докази по справі, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 по справі № 520/1537/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов З.Г. Подобайло
Постанова складена в повному обсязі 11.07.25.