Справа № 500/2721/25
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2721/25

11 липня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Бучацького районного споживчого товариства про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі Відділення Фонду) звернулося до суду з адміністративним позовом до Бучацького районного споживчого товариства (далі Товариство, відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 83 184,31 грн та пені на суму 914,98 грн, а всього 84 099,29 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення вимог статті 19 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-ХІІ) відповідач у 2024 звітному році не забезпечив виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, у кількості 1 особи (при середньообліковій чисельності штатних працівників 8 осіб), у зв`язку з чим зобов`язаний був сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі половини середньорічної заробітної плати у сумі 83 184,31 грн. Через те, що відповідач порушив терміни сплати адміністративно-господарських санкцій йому нараховано пеню на суму 914,98 грн. Суми санкцій та пені Товариством у добровільному порядку не сплачені, що і стало причиною звернення до суду з позовом про їх стягнення.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив. Зазначив, що позивач не надав доказів проведення перевірки органами Держпраці на предмет дотримання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2024 році. Вважає, що адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до учасника господарських відносин за порушення ним правил, встановлених законодавчими актами, при наявності в діях суб`єкта господарювання вини у вчиненні такого порушення та якщо ним не приймались заходи, спрямовані на недопущення господарського правопорушення. Товариством були виконані вимоги Закону №875-ХІІ щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому відсутні підстави для застосування до Товариства адміністративно-господарських санкцій. В задоволенні позову просить відмовити.

Позивач додатково інформував суд про те, що сума заборгованості не сплачена відповідачем та залишилася незмінною.

Ухвалою суду 30.06.2025 зобов`язано Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю надати суду у строк до 07.07.2025 пояснення чи направлявся запит до Тернопільського обласного центру зайнятості про надання інформації щодо подання звітності у 2024 році Бучацьким районним споживчим товариством про попит на робочу силу (вакансії) для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також надати суду такий запит та відповідь на нього, у разі направлення центром зайнятості відповідного звіту - надати такий суду; зобов`язано Бучацьке районне споживче товариство надати суду у строк до 07.07.2025 такі докази: штатний розпис з 01.01.2024, при наявності - наказ про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, звітність за формою №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) з доказами подання такої форми звітності до центру зайнятості у 2024 році; у разі подання цієї звітності - інформацію про те, чи направлялись центром зайнятості у 2024 році особи з інвалідністю для працевлаштування, якщо направлялись і не працевлаштовані відповідачем, то пояснити з яких причин.

На виконання вимог ухвали суду від 30.06.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення про те, що Бучацьким районним споживчим товариством 31.05.2024 подано до Бучацького управління Чортківської філії Тернопільського центру зайнятості відповідну звітність за формою №3-ПН. Однак відповідач вважає, що сам факт подання звіту за формою №3-ПН не є виконанням обов`язку щодо працевлаштування осіб з інвалідністю. До поданого пояснення долучені документи витребувані судом (а.с.32-39).

07.07.2025 від Бучацького районного споживчого товариства надійшли додаткові докази (а.с.40-50).

Суд, дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Бучацьке районне споживче товариство зареєстроване як юридична особа з 05.05.1994, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік (сформованого в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та централізованого банку даних з проблем інвалідності), середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу Бучацького районного споживчого товариства за рік становить 8 працівників, а осіб з інвалідністю у вказаний період 0, норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю для Товариства становить одне робоче місце. За недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю позивачем нараховано відповідачу адміністративно-господарські санкції у сумі 83184,31 грн, виходячи з половини розміру середньорічної заробітної плати (166368,62 грн) (а.с.9). Розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій надіслано відповідачу в електронному вигляді 04.03.2025 (а.с.10).

У зв`язку з несплатою у встановлений термін сум адміністративно-господарських санкцій Товариству за період з 16.04.2025 по 07.05.2025 нарахована пеня у сумі 914,98 грн (а.с.8).

На запит Відділення Фонду від 28.03.2025 (а.с.34) Тернопільський обласний центр зайнятості 10.04.2025 надав інформацію про те, що Бучацьке районне споживче товариство 31.05.2024 подало звіт за формою 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю (а.с.35-38).

17.03.2025 Відділення Фонду сформувало в адресу відповідача повідомлення №222/04-94 про нарахування адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2024 році встановленого законом нормативу робочих місць у сумі 83184,31 грн; одночасно роз`яснило порядок нарахування пені за порушення термінів сплати (а.с.11).

Відповідач вказані санкції в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду про стягнення вказаних сум в судовому порядку.

Станом на 11.06.2025 сума заборгованості по сплаті адміністративно-господарських санкцій та пені за відомостями Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю не змінилася (а.с.27).

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні, що гарантують їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, визначає Закон №875-ХІІ.

Відповідно до частин першої, другої статті 17 цього Закону з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Нормами статей 18 та 19 Закону № 875-XII встановлено обов`язок підприємств, установ та організацій створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, визначено норматив таких місць, порядок їх розрахунку, забезпечення умов праці та відповідальність за невиконання цього нормативу.

18.10.2022 прийнято Закон України № 2682-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю», який набрав чинності 06.11.2022, яким частину третю статті 18 та статтю 19 Закону 875-ХІІ викладено в нових редакціях.

Так, відповідно до частини третьої статті 18 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

За змістом частини четвертої статті 19 Закону №875-XII виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Частина шоста статті 19 Закону №875-XII вказує, що Пенсійний фонд України у порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, надає Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю інформацію:

- про працевлаштованих осіб з інвалідністю;

- про створення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю;

- необхідну для обчислення кількості робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, які використовують найману працю, відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті.

Згідно з частиною восьмої цієї статті, отримана від Пенсійного фонду України інформація, яка містить ознаки порушень законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю, про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, є підставою для проведення перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю.

Отримана від Пенсійного фонду України інформація про працевлаштованих осіб з інвалідністю використовується в Централізованому банку даних з проблем інвалідності для визначення в автоматичному режимі осіб з інвалідністю, які можуть бути працевлаштовані.

Відповідно до частини одинадцятої статті 19 Закону №875-XII Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону.

Розрахунок надсилається у формі електронного документа через електронні кабінети підприємств, установ та організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України у формі та порядку, визначених Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю спільно з Пенсійним фондом України.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (частина друга статті 20 Закону №875-ХІІ).

За приписами частини четвертої статті 20 Закону №875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. Позови про стягнення адміністративно-господарських санкцій і пені пред`являються протягом шести місяців після закінчення строку для самостійної сплати, встановленого частиною четвертою цієї статті.

Системний зміст наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у встановленому порядку; у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Згідно з частинами першою, другою статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Адміністративно-господарська відповідальність, передбачена статтею 20 Закону №875-ХІІ, за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 28.05.2019 у справі №807/554/17, від 11.07.2019 у справі №804/7412/15, суб`єкт господарювання звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2024 році становила 8 осіб, тому згідно з частиною першою статті 19 Закону № 875-ХІІ відповідач у 2024 році повинен був виконати норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у кількості 1 робоче місце, проте, цей норматив виконаний не був.

Визначаючись, чи має місце порушення вимог Закону №875-ХІІ, за які передбачена відповідальність у вигляді сплати адміністративно-господарських санкцій, суд має перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів із забезпечення відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленому нормативу.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно з частиною третьою статті 18-1 Закону №875-ХІІ державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Таким чином, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком самостійно займатись пошуком таких осіб для працевлаштування. Законом №875-ХІІ визначено, що працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для їх працевлаштування.

До обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до приписів частини третьої статті 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої, п`ятої статті 19 Закону №875-XII фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, який самостійно звернувся до роботодавця або був направлений до нього державною службою зайнятості.

Обов`язок працевлаштування осіб з інвалідністю головним чином лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаний шляхом визначення кількості вакантних посад для осіб з інвалідністю на підставі поданих звітів роботодавців, пошуку та направлення осіб з інвалідністю до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

При цьому за приписами пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України від 05.07.2012 №5067-VІ «Про зайнятість населення» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

На реалізацію цієї норми Міністерство економіки України прийняло наказ від 12.04.2022 №827-22 «Про затвердження форми звітності №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.05.2022 за №565/37901.

Пунктом 1.5 розділу І цього Порядку встановлено вимоги до подання звітності форми №3-ПН: вона заповнюється та подається роботодавцем до філії міжрегіонального/ регіонального центру зайнятості (або до міського, районного, міськрайонного центру зайнятості - до дати припинення їхньої діяльності) незалежно від місцезнаходження роботодавця з дня виникнення в нього потреби в підборі працівників та/або з дати відкриття вакансії, але не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення нового робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, звітність за формою №3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) є формою інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю і, водночас, запитом про направлення таких осіб на підприємство для працевлаштування.

Водночас періодичності подачі звітності за формою №3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Тому якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН у строк не пізніше трьох робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №820/1889/17, від 11.09.2020 у справі №440/2010/19, від 03.08.2023 у справі №120/4975/22, від 06.03.2024 у справі №120/7955/21-а.

У постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 26.06.2018 у справі №806/1368/17 зроблено правовий висновок, відповідно до якого своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії, підприємство фактично вживає залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

За висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11.08.2021 у справі №260/557/19, підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню для них робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало особу з інвалідністю з причин незалежних від нього: відсутність осіб з інвалідністю, їх відмова від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню осіб з інвалідністю.

У постанові від 06.03.2024 у справі №120/7955/21-а Верховний Суд, з поміж іншого, також виснував, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми №3-ПН. Додатковими доказами належного виконання роботодавцем своїх обов`язків є розміщення на телебаченні, у друкованих чи електронних засобах масової інформації, або у іншій формі оголошень, які містять інформацію про пошук відповідних працівників та підтверджують реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування, а також підписання договорів співпраці з Державною службою зайнятості стосовно оперативного підбору претендентів на заявлені роботодавцем вакансії.

Судом встановлено, що у штатному розписі виробничого персоналу Бучацького районного споживчого товариства з 01.12.2023 зазначено три штатних одиниці, у тому числі посада контролера ринку, та п`ять штатних одиниць передбачено в апараті управління. Цей штатний розпис залишився в кількісному показнику штатних одиниць на 2024 рік без змін (а.с.48-49).

Надалі відповідач 31.05.2024 подав до Бучацького управління Чортківської філії Тернопільського обласного центру зайнятості звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» про наявність вакансії «контролер ринку» з позначенням про цю одну вакансію для можливого працевлаштування особи з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, що підтверджується копією такої звітності з відміткою про її прийняття (а.с.36-38, 46-47).

Про те, що посада «контролера ринку» була створеним робочим місцем для осіб з інвалідністю у період з 01.01.2024 та була вакантною або зайнятою особою з інвалідністю по дату подання звітності форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», тобто з 31.05.2024, надані відповідачем відомості не містять.

Отже, з огляду на подання 31.05.2024 відповідачем до центру зайнятості звітності форми №3-ПН, яка подається протягом трьох робочих днів з дня виникнення вакансії на робоче місце, створене для осіб з інвалідністю, то вважати, що до цього часу (з 01.01.2024 по 30.05.2024) таке місце було створене для особи з інвалідністю у суду відсутні.

За таких обставин у суду немає підстав стверджувати, що відповідач у повному обсязі виконав встановлений Законом №875-XII обов`язок із забезпечення виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю протягом 2024 році, такий обов`язок виконаний частково.

Стосовно пояснень Відділення Фонду про те, що подання звіту про наявну вакансію не є достатнім доказом створення робочого місця для особи з інвалідністю, то суд зазначає, що у спірному випадку мова йде про посаду контролера ринку, яка, на переконання суду, не передбачає створення особливих умов з метою доступності зайняття такої посади особою з інвалідністю.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що оскільки відповідач за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 не надав належних та допустимих доказів інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю шляхом подання звітності форми №3-ПН або ж самостійного пошуку відповідних працівників, що підтверджувало б реальність створення робочого місця для особи з інвалідністю та намірів стосовно здійснення такого працевлаштування (тобто про відсутність вини у вчиненні господарського правопорушення), а також влаштування у цей період особи з інвалідністю, і лише з 31.05.2024 у відповідача була вакансія для працевлаштування особи з інвалідністю, про яку він інформував центр зайнятості і на зайняття якої б могли претендувати особи з інвалідністю, тому він має сплачувати штрафні санкції за невиконання нормативу робочих місць та непрацевлаштування 1 особи з інвалідністю за період з 01.01.2024 по 31.05.2024 п`ять місяців.

Позовні вимоги слід задовольнити частково: стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 34660,13 грн ((83184,31 грн (половина середньої річна заробітна плата штатного працівника, яка визначена до сплати як санкція) : 12 місяців) х 5 місяців) та пеню у розмірі 381,26 грн (0,05% х 34660,13 грн) х 22 дні (з 16.04.2025 по 07.05.2025), де 0,05% - розрахунковий розмір пені (згідно з розрахунком на а.с.8), а всього 35041,39 грн.

Суд зазначає, що при вирішенні спору про стягнення адміністративно-господарських санкцій суд вправі перевірити їх правомірність нарахування та визначити правильну до стягнення суму, при цьому суд не перебирає на себе повноваження суб`єкта владних повноважень, адже санкції вже нараховані і наразі вирішується питання щодо наявності підстав для їх стягнення, а також визначення розміру стягнення.

При цьому суд відхиляє аргументи відповідача про те, що для встановлення порушення законодавства про створення робочих місць для осіб з інвалідністю можливе лише за результатами проведення перевірки органами Держпраці з огляд на таке.

Дане питання було предметом розгляду Верховного Суду, який у постанові від 24.04.2025 у справі №280/3642/23 дійшов наступних висновків: «…з 06 листопада 2022 року, з набранням чинності Законом України від 18 жовтня 2022 року № 2682-IX, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю отримав повноваження застосовувати адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю (4 % від середньооблікової чисельності штатних працівників або одне місце для підприємств із 8- 25 працівниками) на основі автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, без необхідності проведення позапланових перевірок Держпраці, що робить правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21 листопада 2022 року у справі № 400/3957/21, неактуальною для спірних правовідносин через зміни в правовому регулюванні.

Автоматизоване виявлення Фондом соціального захисту осіб з інвалідності роботодавців-порушників до 10 березня на основі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності є реактивним заходом контролю, що відбувається після завершення звітного року. За результатами такого заходу Фонд може накласти на роботодавця адміністративно-господарські санкції та пеню відповідно до Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, затвердженого Постановою КМ України № 70…».

За таких обставин та сформованої практики Верховного Суду доводи відповідача стосовно необхідності проведення перевірки органам Держправці не заслуговують на увагу.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не у повному обсязі виконав вимоги Закону № 875-ХІІ щодо вжиття заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому позовні вимоги про стягнення з Товариства адміністративно-господарських санкцій слід задовольнити частково сумі 34660,13 грн та пені у розмірі 381,26 грн, а всього 35041,39 грн.

Судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (46021, Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Грушевського, 8, ідентифікаційний код в 4) до Бучацького районного споживчого товариства (48403, Тернопільська область, Чортківський район, місто Бучач, вулиця Галицька, 153, ідентифікаційний код в ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити частково.

Стягнути з Бучацького районного споживчого товариства на користь Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції в сумі 34 660,13 грн та пеню в сумі 381,26 грн, а всього 35041,39 грн (тридцять п`ять тисяч сорок одну грн 39 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11 липня 2025 року.

Суддя Чепенюк О.В.