Справа № 640/20146/22
Суддя: Череповський Є.В.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року Справа№640/20146/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Череповського Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями Вайтерра Україна (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, просп. Шевченка, 15/1, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

I. Зміст позовних вимог

До Окружного адміністративного суду міста Києва (далі - Суд) надійшов позов Підприємства з іноземними інвестиціями Вайтерра Україна (далі - Позивач) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Відповідач), у якому Позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.09.2022 р. №1 щодо завищення суми бюджетного відшкодування у розмірі 441642 грн. та штрафних санкцій в розмірі 220821 грн.

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.09.2022 р. №1 щодо завищення від`ємного значеня у розмірі 358501 грн.

- стягнути сплачений Позивачем судовий збір у розмірі 15314,46 грн.

II. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі

Позивач у порядку ст. 56 Податкового кодексу України оскаржував спірні податкові повідомленя рішення в адміністративному порядку, в свою чергу Державна податкова служба України своїм рішенням від 02.11.2022 № 13680/6/99-00-06-01-02-06, залишила без задоволення скаргу Позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2022 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05.05.2025 року справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Частиною 5 ст. 262 КАСУ передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно з частиною 2 КАСУ розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає, можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

III. Позиція Позивача та заперечення Відповідача

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, про реальність господарських операцій з придбання кукурудзи у ТОВ «Пауер Корн Трейд», що підтверджується фактичним рухом товару.

Крім того, зазначає, що порушення податкової дисципліни чи іншого законодавства, допущені контрагентами платника податків (Позивача) не можуть автоматично створювати негативні наслідки для добросовісного платника податків.

Відповідач, надав відзив на позов у якому заперечував проти задоволеня позовних вимог, зазначивши про сукупність факторів які свідчать про те, що ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» не мав фізичної можливості вирощувати сільськогосподарські культури, а отже вказував та законість оскаржуємих податкових повідомлень рішень.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Як вбачається з матеріалів справи, Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, проведено документальну позапланову перевірку ПІІ «Вайтерра Україна» за результатами якої 27.07.2022 складено акт №80/34-00-07-01/23393195 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПІІ «Вайтерра Україна» (код ЄДРПОУ 23393195) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за січень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, в тому числі заявленого до відшкодування з бюджету» (далі по тексту Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення скаржником, зокрема, вимог п.п. «а» п. 198.1, п.198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПКУ у результаті чого позивачем завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку», податкової декларації з ПДВ за січень 2022 року на суму 441 642 грн.; п.п. «а» п. 198.1, 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 ПКУ, у результаті чого позивачем завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, на суму ПДВ 358 501 гривень.

На підставі встановлених порушень Відповідачем 01.09.2022 прийняті податкові повідомлення-рішення: №1, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення за січень 2022 року на суму 441642 грн. та застосовано штрафних санкцій в розмірі 220821 грн. та №1, яким завищено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 358501 грн.

V. Оцінка суду

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Відповідно до п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 вищевказаної статті передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг (абзац перший та другий пункту 198.3 статті 198 ПК України).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 ст. 200 ПК України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) зараховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту 191.1.6 пункту 191.1 статті 191 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за правомірністю бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

За визначенням, яке міститься в пункті 41.1. статті 41 ПК України, контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

За змістом приписів, що містяться у пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-XIV ( далі- Закон №996-XIV), яким передбачено, зокрема:

- господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. (стаття 1 Закон №996-XIV)

- підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. (частина перша статті 9 Закону №996-XIV).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19 вказала, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами і які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення суб`єктами господарювання відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником даних податкового обліку.

Спірність питання у даній справі полягає у правомірності висновку податкового органу щодо завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховуються до складу наступного звітного періоду, (рядок 21 Декларації з ПДВ) за січень 2022 року, в зв`язку із визнанням господарських операцій між ПІІ «Вайтерра Україна» з контрагентом постачальником сільськогосподарської продукції ТОВ «Пауер Корн Трейд», такими, що не мали реального характеру і, як наслідок, відсутністю у Позивача права на відображення результатів таких господарських операцій у бухгалтерській та податковій звітності.

Перевіркою встановлено, що протягом грудня 2021року - січня 2022 року ПІІ «ВАЙТЕРРА Україна» мало взаємовідносини з ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» () щодо придбання кукурудзи 3-го класу українського походження врожаю 2021 року на загальну суму 6 515 454,35грн. у тому числі ПДВ 800 143,52 грн.

Відповідно договору поставки від 07.12.2021р. No СF-00246, укладеного між ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» та ПІІ «ВАЙТЕРРА Україна», Продавець (ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД») зобов`язується поставити та передати у власність Покупця (ПІІ «ВАЙТЕРРА Україна»), а Покупець прийняти та оплатити товар, що визначений у специфікації. Відповідно специфікації від 08.12.2021р. No СР-03126, Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця кукурудзу 3 класу, українського походження, врожаю 2021 року на умовах DPU «Поставка в місці з розвантаженням» (у редакції Ікотермс 2020) - ТІС-Міндобрива, ТОВ (Южний) (ідентифікаційний код 36143538), у порту Южний, який знаходиться за адресою: 67543, Одеська область, Комінтернівський район, село Візирка, вулиця Олексія Ставніцера, будинк No 60 (надалі іменується «Зерновий термінал»). При цьому вивантаження партії товару на Зерновому терміналі сплачується Покупцем.

Відповідно специфікації від 04.01.2022р. No СР-03161, Продавець зобов`язується поставити та передати у власність Покупця кукурудзу 3 класу, українського походження, врожаю 2021 року на умовах DPU «Поставка в місці з розвантаженням» (у редакції Ікотермс 2020) - ІЗТ, ТОВ (ідентифікаційний код 33558271), у порту Чорноморськ, який знаходиться за адресою: 68001, Одеська область, м. Чорноморськ, с. Малодолинське, вулиця Шмідта, будинок No1 (надалі іменується «Зерновий термінал»). При цьому вивантаження партії товару на Зерновому терміналі сплачується Покупцем. На підтвердження здійснених операцій платником податків надано видаткові накладні та податкові накладні, які в подальшому Скаржником було включено до складу податкового кредиту та відображено у Додатку No 1 до Декларації ПДВ за січень 2022 року у сумі ПДВ 800 143 гривень.

Відповідач зазначає, що розрахунки проведено безготівковими коштами відповідно до платіжних доручень, станом на 31.01.2022 року рахувалася кредиторська заборгованість у розмірі 1 119 045,91 гривень. З Єдиного реєстру податкових накладних встановлено, що ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» реалізовано на адресу контрагентів-покупців наступні зернові культури врожаю 2021 року: кукурудза - 1 908,06 тон. Відповідно інформації щодо врожайності сільськогосподарських культур, наведеної у відкритих джерелах, середня врожайність на території Чернігівської області у 2021 році становила: кукурудза - 9,8 т/га. Відповідно до баз даних, наявних у контролюючому органі, ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» не подано податкову звітність про земельні ділянки.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у користуванні ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» знаходяться лише орендовані землі у розмірі 390,6282 га, які розташовані за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, а саме: 156 га згідно з договором суборенди з ТОВ «РІНА-АГРО ОХІНЬКИ» (код ЄДРПОУ 42498276), 66 га згідно з договором суборенди ТОВ «ПЕРЕВОЛОЧНЕ АГРО» (код ЄДРПОУ 42810031) та 168 га згідно з договорами оренди з фізичними особами. В ході проведеного аналізу контролюючим органом було встановлено, що ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» (код ЄДРПОУ 43088408) використовує земельні ділянки, які орендує у ТОВ «ПЕРЕВОЛОЧНЕ АГРО» (код ЄДРПОУ 42810031) на підставі договорів суборенди земельної ділянки від 01.03.2021 року на загальну площу земельної ділянки 76 га, терміном на 14 років 5 місяців 7 днів (до 18.08.2035 року).

Суд зазначає, що доводи Відповідача в частині відсутності у ТОВ «Пауер Корн Трейд» земельних ділянок на праві суборенди є безпідставними і необґрунтованими з огляду на наступне.

В нашому випадку головним доказом нереальності господарської операції, Відповідач зазначає відсутність у ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» власних або орендованих земельних ділянок, проте сам Відповідач зазначає, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у користуванні ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» знаходяться лише орендовані землі у розмірі 390,6282 га, які розташовані за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район.

Таким чином, зважаючи на показники врожайності ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД», відсутні ознаки фіктивності операцій з вирощевання та реалізації сільгоспродукції.

Разом з тим, в Акті перевірки податковий орган, посилаючись на дані з інформаційних баз ДПС, не встановив реальність здійснення господарських операцій по взаємовідносинах між ПІІ «Вайтерра Україна» та його контрагентом-постачальником ТОВ «Пауер Корн Трейд», оскільки не встановлено джерело походження сільськогосподарської продукції по ланцюгу постачання, що підтверджує неправомірне формування позивачем даних податкового обліку.

Крім того, в основу висновків Відповідача про фактичне не здійснення поставки товарів вищевказаними контрагентами покладені твердження, зокрема, про недобросовісний характер діяльності останніх, з огляду на аналіз інформації з баз податкового органу.

Суд зазначає, що правовідносини контрагента із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими Позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення Позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин позивача його безпосередніми контрагентами.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

З Акта перевірки вбачається, що Відповідач зробив висновки про нездійснення поставки товару виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої податкової інформації, однак така податкова інформація носить виключно інформативний характер.

На спростування вказаних доводів відповідача суд враховує, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у користуванні ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» знаходяться орендовані землі у розмірі 390,6282 га, які розташовані за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, а саме: 156 га згідно з договором суборенди з ТОВ «РІНА-АГРО ОХІНЬКИ» (код ЄДРПОУ 42498276), 66 га згідно з договором суборенди ТОВ «ПЕРЕВОЛОЧНЕ АГРО» (код ЄДРПОУ 42810031) та 168 га згідно з договорами оренди з фізичними особами. В ході проведеного аналізу контролюючим органом також було встановлено, що ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» використовує земельні ділянки, які орендує у ТОВ «ПЕРЕВОЛОЧНЕ АГРО» на підставі договорів суборенди земельної ділянки від 01.03.2021 року на загальну площу земельної ділянки 66 га, терміном на 14 років 5 місяців 7 днів (до 18.08.2035 року), а також, у ТОВ «РІНА-АГРО ОХІНЬКИ» на підставі договорів суборенди земельної ділянки від 01.03.2021 року на загальну площу земельної ділянки 156 га, терміном на 13 років 8 місяців 17 днів (до 18.11 2034 року).

Офіційним підтвердженням наявності реєстрації права оренди/суборенди є інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а не інформація, зазначена в листах сільських рад, на які посилається відповідач в акті перевірки.

Внесення контролюючим органом платника податку до переліку ризикових платників податків або прийняття рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку є лише діяльністю контролюючого органу з виконання своїх повноважень по збиранню та формуванню податкової інформації, яка сама по собі не створює для платника податків жодних правових наслідків.

Верховний Суд у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 340/422/19 (№К/9901/33095/19) зазначив, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі № 160/93/19 (№ К/9901/25783/19).

У випадку здійснення платником податків господарських операцій, щодо яких у контролюючих органів наявна податкова інформація про її ризиковість, податкові накладні за цими операціями зупиняються до надання платником податків відповідних пояснень та підтверджуючих документів.

Враховуючи, що податкові накладні, сформовані ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» за господарськими операціями з Позивачем не були зупинені контролюючим органом (доказів протилежного суду не надано), то такі операції не відповідали критеріям ризиковості, тому віднесення ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» до ризикових не впливає на чинність та реальність угод, які мали місце між сторонами.

Отже, доводи Відповідача не можуть самі по собі свідчити про нереальність господарської операції, оскільки вони грунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

За статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) у §§ 70, 71 рішення від 22 січня 2009 року зазначив: що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Ураховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1.

Крім того, суд враховує, що ПІІ «Вайтерра Україна» проявляє принцип розумної обачності при виборі постачальника/контрагента, про що свідчить розроблений Регламент про порядок закупівлі зернових, зернобобових та олійних культур від 23 червня 2021 року, яким передбачено процедуру перевірки контрагентів, з якими Підприємство має намір укласти договори.

Таким чином, віднесення ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД» до ризикової категорії за операціями з іншими контрагентами, а не з Позивачем, відсутність зупинення податкових накладних за цими господарськими операціями, не може бути доказом нереальності господарських взаємовідносин з ТОВ «ПАУЕР КОРН ТРЕЙД».

Надаючи оцінку доводам податкового органу щодо відсутності у контрагента Позивача необхідної кількості штатних та найманих працівників та власного та/або орендованого спеціального обладнання та техніки для виконання такого об`єму поставок, то суд враховує неодноразово висловлену позицію Верховного Суду, що чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності у останніх основних фондів, тощо. Відсутність у контрагента добросовісного платника податку, яким є позивач, матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (замовником).

Так у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд вказав, що висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації, наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте, доказів проведення перевірок та/або зустрічних звірок щодо контрагентів позивача матеріали справи не містять.

Суд звертає увагу податкового органу на те, що наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 у справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року у справі №804/1444/14, від 09.04.2019 у справі №822/1602/13-а від 27.04.2022 у справі № 520/6607/21.

Статтею 61 Конституції України закріплений індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, тобто, до відповідальності повинен бути притягнений правопорушник та притягнення до відповідальності добросовісного платника податків суперечить конституційним нормам та нормам чинного законодавства.

Податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, відсутність за юридичною адресою на момент звірки тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 № К/9901/873/18, від 27.04.2022 у справі № 520/6607/21.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі №160/3364/19, суд не погоджується з твердженням Відповідача про нереальність господарських операцій Позивача із зазначеними контрагентами з підстав наявності негативної податкової інформації відносно контрагентів позивача та суб`єктів господарювання, з якими мали господарські взаємовідносини контрагенти позивача, оскільки, надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій та підтверджують реальність господарських операцій зі спірними контрагентами за період, що перевірявся.

При цьому суд зазначає, що Відповідач жодним чином не стверджує про невірність здійснених розрахунків податкового кредиту у Деклараціях, а у наслідку, розрахунку від`ємного значення з податку на додану вартість, помилки (описки) у Декларації, а лише не погоджується з сформованим Позивачем податковим кредитом внаслідок, з його позиції, нереальних та сумнівних господарських операцій позивача з його контрагентами.

За змістом усталеної практики Верховного Суду, зокрема постанови від 03.09.2019 у справі №810/3790/17, при вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 71 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Рішенями Свропейського Суду з прав людини у справах «Інтерсплав» проти Украіни» (2007 рік, заява N.803/02), «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії» (2010 рік, заява N.6689/03), вказано, що перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Свропейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип с складовою частиною принципу верховенства права i вимагае додержання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюеться втручання держави.

Контролюючим органом не надано доказів на підтвердження того, що Позивачем було порушено податкове законодавство, а також не доведено інших обставин, які могли б свідчити про порушення позивачем законодавства України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).і повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" №33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" №48939/99, "Moskal v. Poland" №10373/05).

У контексті встановлених обставин справи, інші аргументи учасників справи не мають вирішального впливу на висновки суду про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15314,46 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Київі витрати по сплаті судового збору у розмірі 15314,46 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Підприємства з іноземними інвестиціями Вайтерра Україна (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, просп. Шевченка, 15/1, ) задовільнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 01.09.2022 р., щодо завищення Підприємством з іноземними інвестиціями Вайтерра Україна суми бюджетного відшкодування у розмірі 441642 грн. та застосованих штрафних санкцій у розмірі 220821 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №1 від 01.09.2022 р., щодо завищення Підприємством з іноземними інвестиціями Вайтерра Україна від`ємного значеня ПДВ у розмірі 358501 грн.

Стягнути на користь Підприємства з іноземними інвестиціями Вайтерра Україна (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) судовий збір у розмірі 15314,46 грн. (пятнадцять тисяч триста чотирнадцять грн. 46 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, просп. Шевченка, 15/1, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Є.В. Череповський