Справа № 160/33441/23
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності №1017 від 01.12.2023;
- зобов?язати відповідальних посадових осіб Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити майору ОСОБА_1 премію за листопад 2023 року у встановленому розмірі.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що спірним наказом відносно позивача проведено службове розслідування за висновками якого останнього визнано таким, що самовільно залишив місце несення служби, та припинено виплату премії. Вважає такий наказ протиправним та необґрунтованим, у зв`язку з чим останній підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України.
На виконання вимог ухвали суду, 02.01.2024 позивачем були усунуті недоліки позовної заяви.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
06.02.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що діями відповідача не було порушено прав, свобод чи інтересів позивача. Зокрема, зазначає, що позивач самовільно залишав місце служби, у зв`язку з чим проводилося службове розслідування та відповідно було винесено спірний наказ.
12.02.2024 на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій було підтримано аналогічну правову позицію, що і в позовній заяві.
Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 :
- службову характеристику на майора ОСОБА_1 за час проходження служби на посаді офіцера групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 ;
- матеріали службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності №830 від 21.10.2023 Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_1 , а також інші документи, які стали підставою для прийняття рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності офіцера групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 повторно витребувно від Військової частини НОМЕР_1 :
- службову характеристику на майора ОСОБА_1 за час проходження служби на посаді офіцера групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 ;
- матеріали службового розслідування, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 з адміністративно-господарської діяльності №830 від 21.10.2023 Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_1 , а також інші документи, які стали підставою для прийняття рішення щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності офіцера групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1
23.01.2025 до суду надійшли витребувані ухвалою суду докази.
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку із призовом 10.03.2022 за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до змісту рапортів старшого лейтенанта ОСОБА_2 (вх. №6265 від 18.10.2023), старшого сержанта ОСОБА_3 (вх. №6262 від 18.10.2023) та старшого лейтенанта ОСОБА_4 (вх. №6272 від 19.10.2023) та довідок-доповідей командира військової частини НОМЕР_1 (вих. №1709 від 18.10.2023, №1712 від 19.10.2023) стало відомо, що офіцер групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_1 18.10.2023 о 07 год. 50 хв., після присутності на ранковій нараді в штабі військової частини НОМЕР_1 не з?явився на визначене місце служби. Майор ОСОБА_1 на телефонні дзвінки відповідав, але пояснень чи підтверджень, що він дійсно виконував впродовж дня 18.10.2023 свої обов?язки відповідно до займаної посади не надав, через що його було оголошено у самовільне залишення військової частини. В подальшому майор ОСОБА_1 19.10.2023 о 08 год. 00 хв. прибув у розташування військової частини НОМЕР_1 .
21.10.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 було віддано наказ №830 від «Про призначення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_1 ».
В подальшому командиром військової частини НОМЕР_1 було віддано наказ №925 від 11.11.2023 року «Про продовження службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_1 ».
11.11.2023 позивачем в рамках проведеного службового розслідування були надані письмові пояснення в яких по суті питання щодо самовільного залишення військової частини 18.10.2023 та повернення 19.10.2023 ним було повідомлено, що службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини призначено штучно, зловживаючи службовим становищем особи, яка може призначати службові розслідування.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини майором ОСОБА_1 » за порушення вимог статей 11, 49, 216 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та відповідно до пункту «б» статті 48 та статті 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на офіцера групи цивільно-військового співробітництва військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення - «ДОГАНА».
Помічнику командира з фінансово - економічної роботи - начальнику фінансово - економічної служби військової частини НОМЕР_1 наказно у відповідності до Наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, виплатити майору ОСОБА_1 премію за листопад 2023 року у зменшеному розмірі в зв?язку з накладенням дисциплінарного стягнення, а саме: виплатити 90% встановленого розміру щомісячної премії за листопад 2023 року.
Не погоджуючись з правомірністю спірного рішення відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Проходження військової служби в Збройних Силах України, врегульовано Законом України від 25 березня 1992 року за № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року, № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008), Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року за № 170 "Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах" (далі - Інструкція № 170) та Законом України від 24 березня 1999 року, № 551-XIV "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).
Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 2 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999 затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст. 4 Дисциплінарного статуту).
Як встановлено ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни. За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців (стаття 29 Статуту).
Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою (стаття 30 Статуту).
Згідно ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Згідно ч.1 ст.45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до ст.84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Приписами пункту 1 Розділу ІІ Порядку визначено, що службове розслідування призначається у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду.
Змістом п.п 1-6 Розділу VІ Порядку передбачено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини.
Незгода позивача зі спірним наказом пов`язана з висновками відповідача про те, що позивач самовільно залишив військову частину (місце служби).
Згідно п.п. 1, 3 розділу ІІ Інструкції № 604 за своєчасність та об`єктивність надання доповідей та донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, скоєні (вчинені) військовослужбовцями або працівниками (під час виконання службових обов`язків, у робочий час), що сталися у військових частинах, відповідають командири (начальники) військових частин.
Командири (начальники) військових частин про кожний виявлений факт ненадання інформації про подію, кримінальне правопорушення, військове адміністративне правопорушення та адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначають службове розслідування, після завершення якого надають письмові доповіді за підпорядкованістю та до відповідного органу управління Військової служби правопорядку, зазначаючи вжиті заходи до службових осіб, які не надали доповідь.
За п. 21 розділу ІІ Інструкції № 604 про самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцями (крім військовослужбовців строкової військової служби), невихід без поважних причин на службу, нез`явлення з відрядження, відпустки, закладу охорони здоров`я, нез`явлення у разі призначення або переведення до нового місця служби командири (начальники) військових частин доповідають своїм безпосереднім командирам (начальникам) та повідомляють начальника органу управління Військової служби правопорядку, у зоні діяльності якого військова частина виконує завдання за призначенням, усно - протягом доби з моменту, коли стало відомо про факт порушення, а протягом доби з моменту надання усної доповіді - письмово.
На виконання вказаних норм Інструкції № 604 за фактом самовільного залишення позивачем військової частини було складено рапорти про те, що 18.10.2023 о 07:50 год, після присутності на ранковій нараді в штабі ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 не з`явився на визначене місце служби.
За матеріалами справи в ході службового розслідування встановлено факт самовільного залишення позивачем військової частини. Позивач не спростовує факту його відсутності у Військовій частині НОМЕР_1 18.10.2023.
Суд наголошує, що самовільним є таке залишення частини або місця служби, що вчинене без дозволу (наказу) начальника (командира). Позивач не надає доказів того, що відповідачем було надано йому дозвіл на залишення військової частини.
Не вважається самовільним: залишення за наявності дозволу командира, залишення для виконання наказу командира, відрядження, прямування до нового розташування в/ч, лікування, переміщення/ротація, відпустка, навчання тощо. В будь-якому випадку вищезазначені підстави мають бути підтверджені належним чином оформленими документами або підтверджені командиром.
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позивач самовільно, поза встановленим законом порядком, залишив місце служби, оскільки жодних доказів на підтвердження законності залишення позивачем місця служби не надано та матеріали справи не містять.
Вищенаведені обставини дають підстави для висновку, що станом на дату видання оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні відомості щодо наявності законних підстав перебування позивача поза межами військової частини, тому оскаржуваний наказ прийнятий відповідачем правомірно, в межах та у спосіб, визначений чинним законодавством України, і підстави для його скасування відсутні.
Позовні вимоги про зобов`язання відповідних посадових осіб військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 премії за листопад 2023 року у повному обсязі, також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1017 від 01.12.2023.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Враховуючи відмову у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд,-

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А. Ю. Рищенко

Я.І. Троянова