Справа № 500/1861/25
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1861/25

10 липня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Захід" до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Захід" (далі - позивач) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Тернопільської митниці (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403060/2024/000017/2 від 02.10.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при митному оформленні товарів за митною декларацією № 24UA43U0 від 01.10.2024, які ввозилися на митну територію України, було визначено їх митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту).

Позивач зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваних товарів надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), підтверджують митну вартість товарів та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товарів, подані документи не містять розбіжностей.

Проте митний орган зазначених документів не врахував, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для коригування митної вартості частини товарів із застосуванням резервного методу.

Ухвалою судді від 25.04.2025, після усунення недоліків, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

09.05.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що під час здійснення митного контролю за МД №24UA43U0 від 01.10.2024 митницею було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення товаросупровідних документах, за результатами опрацювання якої встановлено:

1. Оцінюваний товар постачається на підставі зовнішньоекономічного контракту від 10.07.2020 № Interfoam-West_PU_2020-2022 на умовах поставки FCA HOEK та вартість товару згідно інвойсу від 26.09.2024 №985175623 складає 32660,80 Євро. Декларантом надано до митного оформлення платіжну інструкцію в іноземній валюті № 67 від 30.08.2024 щодо здійсненої оплати на загальну суму 65 828,50 євро. Також, у гр. 70 платіжної інструкції в іноземній валюті №67 від 30.08.2024 наявне посилання на проформи - інвойси від 27.08.2024 №985132847, №985132851, №985132856. В бухгалтерських довідках №436 від 24.09.2024 та №441 від 27.09.2024 надано роз`яснення щодо проведеної передоплати за оцінювані партії товару згідно платіжних інструкцій. Однак, в наданій до митного оформлення проформі-інвойсі №985132856 від 27.08.2024, де вказані відомості щодо назви партії товару, кількості та вартості, зазначено в самому документі - дату проформи-інвойсу 27.09.2024 та № 985132855. Дана невідповідність не дає можливості в повній мірі здійснити перевірку всіх складових митної вартості.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що у поданих до митного оформлення разом із митною декларацією документах наявні розбіжності та невідповідності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а також наявні ризики декларування недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів.

Вказує, що крім того, у митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, враховуючи те, що митна вартість згідно бази даних Держмитслужби щодо оформлених раніше митними органами товарів є вищою.

Інших заяв по суті спору на адресу суду не надходило.

Ухвалою суду від 21.05.2025 відмовлено в задоволенні клопотання представника Тернопільської митниці від 09.05.2025.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

На виконання зовнішньоекономічного договору Interfoam-West_PU_2020-2022 від 10.07.2020, укладеного між компанією «DOW EUROPE GMBH» (Швейцарія) та ТОВ «Інтерфом-Зіхд» (Україна) згідно із рахунком-фактурою (інвойсом) № 985175623 від 26.09.2024 позивачем на митну територію України ввезено товар.

01 жовтня 2024 року уповноваженою особою позивача, було подано до митного оформлення митну декларацію типу ІМ40ДЕ № 24UA43U0, у графі 31 якої заявлено до митного оформлення товар: «Сировина для виробництва поролону: поліефір поліол VORANOL 3322 Polyol. Гідроксильне число - 46,5 мг/г. Кількість - 23840 кг. Безколірна прозора рідина, з важким запахом. Для власних виробничих потреб. Не для товарів військового призначення (не для товарів створення озброєння).Виробник: DOW BENELUXB.V, NL.Торговельна марка: VORANOL.».

Як слідує із матеріалів справи, уповноваженою особою позивача до митного оформлення були подані наступні документи:

сертифікат якості (Certificate of quality)- Сертифікат аналізу Б/Н від 26.09.2024;

рахунок-проформа № 985132851 від 27.08.2024;

рахунок-фактура (інвойс) № 985175623 від 26.09.2024;

автотранспортна накладна (Road consignment note) № 221194 від 26.09.2024;

навантажувальний документ (Bordereau) № від 26.09.2024;

авторизація на застосування спрощення "загальна гарантія" №UACGU423000012 від 27.10.2023;

авторизація на застосування спрощення "процедура випуску за місцезнаходженням" №UALCP023000071 від 27.12.2023;

банківський платіжний документ, що стосується товару № 67 від 30.08.2024;

рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4594 від 27.09.2024;

документ, що підтверджує вартість перевезення товару №MB0000900 від 27.09.2024;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №47 від 27.08.2024;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Дод. №4 від 30.12.2022;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Доп. №1 від 10.02.2021;

доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Доп. №3 від 13.12.2021;

зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № Interfoam-West_PU_2020-2022 від 10.07.2020;

договір (контракт) про перевезення № MB 0000020 від 25.06.2015;

декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 26.09.2024;

інші некласифіковані документи - Бухгалтерська довідка № 436 від 24.09.2024;

інші некласифіковані документи - Бухгалтерська довідка № 441 від 27.09.2024;

інші некласифіковані документи - Лист DAW від 30.04.2024;

інші некласифіковані документи - Лист DAW2 від 20.09.2024;

інші некласифіковані документи - Лист DOW EUROPE GMBH від 19.07.2020;

інші некласифіковані документи - Лист про не страхування від 27.09.2024;

інші некласифіковані документи - Паспорт безпеки від 08.04.2021;

єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів № 24TS84U1 від 01.10.2024.

Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками відповідно до Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 № 684, автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» (надалі - АСМО «Інспектор») було згенеровано форми митного контролю:

« 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;

« 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів».

Також, АСМО «Інспектор» посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур:

«Індикатори ризику п. 3.3.4. (митна вартість нижча, ніж вартість ідентичних товарів)».

Митницею було направлено уповноваженій особі декларанта електронним повідомленням вимогу на надання додаткових документів наступного змісту:

«Початок консультації з митним органом:

для підтвердження заявленої вами митної вартості товару прошу відповідно до ч.2 ст.53 МКУ надати документи, що підтверджують митну вартість товару:

транспортні документи, а також документи, що містять відомості про вартість оцінюваних товарів (разову заявку на перевезення вантажу) та про оплату транспортних послуг.

Для підтвердження заявленої вами митної вартості товару прошу відповідно до ч.2 ст. 53 МКУ надати документи, що підтверджують митну вартість товару:

страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування

В зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх відомостей, необхідних для перевірки числового значення складових митної вартості товару, відповідно до ч.3 ст.53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) виписку з бухгалтерської документації;

2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; копію митної декларації країни відправлення.

Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.».

Уповноваженою особою декларанта додаткових документів не надано, листом від 02.10.2024 декларант повідомив митницю про те, що всі необхідні документи подані та від надання додаткових документів відмовляється.

За результатами здійснення контролю правильності визначення заявленої декларантом митної вартості товарів посадовою особою митниці прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA403060/2024/000017/2 від 02.10.2024, у гр. 33 якого, зокрема, зазначено: "За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо вартості обрахованого згідно митного оформлення, яке здійснено в попередніх періодах за ЕМД від 30.05.2024 № 24UA41U1 (Товар - сировина для виробництва пінополіуретану VORANOL 3322 POLYOL, продукт на основі простого спиртового поліефіра (типу поліпропіленгліколю), з гідроксильним числом не більш як 100 (45,5-49,5 мгКОН/г). Ввозиться для власних виробничих потреб. - 24080 кг. Умови поставки - FCA HOEK) на рівні 1,713388 Євро/кг.".

Позивач з метою випуску товару у вільний обіг скористався правом, визначеним частиною сьомою статті 55 МК України, та подав митному органу нові митні декларації, сплативши суму митних платежів згідно із заявленою митною вартістю.

Проте, у подальшому не погоджуючись із такою відмовою відповідача у прийнятті митних декларацій та коригування митної вартості товару, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України № 2747-IV від 06.07.2005 (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Як визначено частинами першою, другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина шоста статті 54 МК України).

Наведені норми МК України вказують на те, що законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У частині третій статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Із наведених положень слідує, що митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У пункті 2 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією.

Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Перелік витрат, які додаються при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначено у частині десятій статті 58 МК України.

Як обумовлено частиною третьою статті 57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

За правилами, встановленими частинами четвертою-восьмою статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Судом встановлено, що декларант позивача для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару подав до митного органу ряд документів та застосував перший метод визначення митної вартості - за ціною договору.

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги, що відповідачем здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України.

Як встановлено судом, поданий декларантом позивача до митного оформлення документ інвойс № 985175623 від 26.09.2024 за назвою і змістом відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 53 МК України.

На виконання пункту 2 частини другої статті 53 МК України позивачем представлено контракт № Interfoam-West_PU_2020-2022 від 10.07.2020, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №47 від 27.08.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Дод. №4 від 30.12.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Доп. №1 від 10.02.2021; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Доп. №3 від 13.12.2021.

Також, митному органу представлено: сертифікат якості (Certificate of quality)- Сертифікат аналізу Б/Н від 26.09.2024; рахунок-проформа № 985132851 від 27.08.2024; автотранспортна накладна (Road consignment note) № 221194 від 26.09.2024; навантажувальний документ (Bordereau) № від 26.09.2024; авторизація на застосування спрощення "загальна гарантія" №UACGU423000012 від 27.10.2023; авторизація на застосування спрощення "процедура випуску за місцезнаходженням" №UALCP023000071 від 27.12.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару № 67 від 30.08.2024; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4594 від 27.09.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №MB0000900 від 27.09.2024; договір (контракт) про перевезення № MB 0000020 від 25.06.2015; декларація-інвойс, складена уповноваженим (схваленим) експортером № від 26.09.2024; інші некласифіковані документи - Бухгалтерська довідка № 436 від 24.09.2024; інші некласифіковані документи - Бухгалтерська довідка № 441 від 27.09.2024; інші некласифіковані документи - Лист DAW від 30.04.2024; інші некласифіковані документи - Лист DAW2 від 20.09.2024; інші некласифіковані документи - Лист DOW EUROPE GMBH від 19.07.2020; інші некласифіковані документи - Лист про не страхування від 27.09.2024; інші некласифіковані документи - Паспорт безпеки від 08.04.2021; єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасове зберігання товарів № 24TS84U1 від 01.10.2024.

Дослідивши подані декларантом згідно із частиною другою статті 53 МК України наявні у нього документи, які подавалися із митними деклараціями, а також додатково подані документи, суд дійшов висновку, що такі документально підтверджують складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а сумніви митного органу щодо заявленої митної вартості є безпідставними.

Відповідач у оскаржуваному рішенні посилається на те, що оцінюваний товар постачається на підставі зовнішньоекономічного контракту від 10.07.2020 № Interfoam-West_PU_2020-2022 на умовах поставки FCA HOEK та вартість товару згідно інвойсу від 26.09.2024 №985175623 складає 32660,80 Євро. Декларантом надано до митного оформлення платіжну інструкцію в іноземній валюті № 67 від 30.08.2024 щодо здійсненої передоплати на загальну суму 65 828,50 євро. Також, у гр. 70 платіжної інструкції в іноземній валюті №67 від 30.08.2024 наявне посилання на проформи - інвойси від 27.08.2024 №985132847, №985132851, №985132856. В бухгалтерських довідках №436 від 24.09.2024 та №441 від 27.09.2024 надано роз`яснення щодо проведеної передоплати за оцінювані партії товару згідно платіжних інструкцій. Однак, в наданій до митного оформлення проформі-інвойсі №985132856 від 27.08.2024, де вказані відомості щодо назви партії товару, кількості та вартості, зазначено в самому документі - дату проформи-інвойсу 27.09.2024 та № 985132855. Дана невідповідність не дає можливості в повній мірі здійснити перевірку всіх складових митної вартості.

Щодо наведеного суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженого постановою правління Національного Банку України №216 від 28.07.2008 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.

У платіжній інструкції №67 від 30.08.2024 у графі «Призначення платежу» зазначено: «Prepayment for VORANOL to contract №InterfoamWest_PU_2020-2022 DD 10.07.2020, тобто «передоплата за VORANOL згідно контракту №Interfoam-West_PU_2020-2022 від 10.07.2020». Також міститься посилання на проформи - інвойси від 27.08.2024 №985132847, №985132851, №985132856. Тобто, сума вказана у платіжній інструкції №67 стосувалась передоплати за три поставки товару (повністю чи частково) на загальну суму 65 828,50 євро. (а.с.122-123)

Товар який подавався до митного оформлення в даному випадку був попередньо оплачений згідно платіжної інструкції в іноземній валюті №67 від 30.08.2024 згідно проформи-інвойсу №985132851 від 27.08.2024 на суму 32880 євро. (а.с.59-61)

Проаналізувавши надані до митного оформлення бухгалтерські довідки прослідковується, що платіжною інструкцією №67 крім проформи-інвойсу (рахунку-проформи) №985132851 також було проведено оплату по рахунку-проформі №985132847 на суму 32880 євро та частково по рахунку-проформі №985132856. (а.с.55-59, 97-98)

При цьому, зауваження відповідача у оскарженому рішенні щодо проформи-інвойсу №985132856 від 27.08.2024 взагалі не стосуються спірних у даній справі правовідносин.

В даному випадку товар попередньо оплачений згідно проформи-інвойсу №985132851 від 27.08.2024 (а.с.59-61) та поставлений на підставі інвойсу (комерційний інвойс) №985175623 від 26.09.2024 (а.с.75).

Слід зазначити, що Проформа-інвойс, або proforma invoice, - це попередній рахунок, який виставляється продавцем покупцеві для надання інформації про майбутню угоду. Він містить перелік товарів/послуг, їхню кількість, ціну, умови поставки та оплати, а також реквізити сторін.

Інвойс (або рахунок-фактура, комерційний інвойс) - це комерційний документ, який виставляється продавцем покупцеві для підтвердження угоди купівлі-продажу товарів чи послуг. Він містить детальну інформацію про товари або послуги, їх кількість, ціну, умови оплати та поставки. Комерційний інвойс є одним з видів інвойсів і використовується для підтвердження остаточного розрахунку між сторонами та для митного оформлення при міжнародній торгівлі.

Таким чином, проформа-інвойс це попередній документ, який виставляється перед здійсненням продажу, наприклад, для узгодження умов або при авансових платежах. Він не є підставою для остаточного розрахунку, але може бути використаний для попереднього розрахунку.

Натомість, комерційний інвойс це остаточний документ, що підтверджує продаж та слугує підставою для оплати. Він необхідний для митного оформлення товарів при експорті та імпорті.

Так, відповідно до проформи-інвойсу №985132851 від 27.08.2024 сторони попередньо домовились про поставку товару масою 24000 кг за ціною 1370 євро за кілограм на загальну суму 32880 євро. Відповідно до вказаної проформи-інвойсу позивачем і було здійснено передоплату за товар згідно платіжної інструкції №67. Як уже зазначено судом, вказаною платіжною інструкцією також проведено попередню оплату за інші партії товару.

Відповідно до інвойсу (комерційний інвойс) №985175623 від 26.09.2024 (а.с.75) фактично відбулась поставка товару масою 23840 кг за ціною 1370 євро за кілограм на загальну суму 32660,80 євро.

Таким чином, ціна товару залишилась незмінна, змінився лише обсяг (кількість, маса) фактично поставленого товару.

У поданій до митного оформлення декларації позивачем вірно зазначено фактично поставлений обсяг товару та його ціну, що відповідає наданим документам на підтвердження митної вартості.

Контракт №Interfoam-West_PU_2020-2022 від 10.07.2020, доповнення до нього та інші зазначені документи були надані митному органу під час митного оформлення товару, і дослідження у сукупності вказаних документів дає можливість встановити, що передоплата проведена відповідно до банківського платіжного документу №67 від 30.08.2024, була здійснена декларантом в тому числі за товар який поданий до митного оформлення.

Наведені обставини, встановлені у цій справі, дають підстави для висновку про те, що у відповідача були всі документи, які надавали йому можливість підтвердити визначену позивачем митну вартість товару за ціною договору. Натомість відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у МД, поданих декларантом позивача; не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах, обмежившись лише зауваженнями до рахунку-проформи, яка взагалі не має відношення до даної поставки товару.

Суд не заперечує права митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (частина п`ята статті 54 МК України), проте для цього він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознак підробки або відсутність усіх відомостей про числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Саме лише посилання на наявність у нього інформації про іншу ціну ідентичного товару не є достатньою підставою не визнавати митну вартість, визначену за ціною договору.

Верховний Суд у постанові від 03.12.2020 у справі №810/2749/16 зазначив, що приписи МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Разом з тим, саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

За таких обставин, суд вважає, що відповідач не довів необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Крім того, ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позов відповідач не наводить конкретних числових значень складових митної вартості, які не підтвердженні документально.

Крім того, суд зазначає, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників бази даних Держмитслужби.

Отже, встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. На підставі досліджених письмових доказів суд вважає, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин відчуження позивачу продавцем-нерезидентом товару, або що видані позивачу документи є фіктивними, недійсними.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA403060/2024/000017/2 від 02.10.2024 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, враховуючи, що суд задовольняє позов повністю, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Також товариством заявлені до відшкодування з Тернопільської митниці витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Вирішуючи питання наявності підстав для стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує таке.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: копії договору про надання правової допомоги №21/03 від 05.01.2021, укладеного між Товариством (клієнт) та адвокатським об`єднанням "Бахмач та партнери" (об`єднання) та доручення №5/2025 від 25.03.2025 до договору про надання правової допомоги №21/03 від 05.01.2021, розрахунок витрат на професійну правничу допомогу до договору про надання правової допомоги від 28.03.2025 на суму 8000,00 грн.

За змістом пункту 1.1 договору про надання правової допомоги від 05.01.2021 клієнт доручає, а об`єднання відповідно до чинного законодавства приймає на себе доручення по надання клієнту правової допомоги та захисту його інтересів, зокрема, у адміністративних правах.

Відповідно до пункту 3.2 договору за надання правової допомоги за цим договором (в частині надання інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, здійснення правового супроводу діяльності замовника, складання документів правового характеру) клієнт зобов`язується виплачувати об`єднанню гонорар у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) гривень 00 копійок без урахування податку на додану вартість та єдиного податку, на місяць в строк не пізніше 5 (п`ятого) числа наступного місяця, що йде за місяцем у якому надавалась правова допомога. За надання об`єднанням (в особі визначених ним згідно із ордером адвокатів) правової допомоги (надання послуг адвоката) - виконання адвокатської діяльності за цим договором, а саме представництво адвокатами об`єднання інтересів клієнта під час вирішення спорів за участі клієнта в судах загальної юрисдикції, третейських судах, представництво інтересів клієнта в органах державної та органах місцевого самоврядування, надання інших послуг за окремим письмовим погодженням сторін, клієнт зобов`язується виплачувати об`єднанню гонорар, в розмірі та в порядку, що додатково погоджуються сторонами в окремому дорученні.

Пункт 3.3. договору визначає, що клієнт авансує об`єднанню різні фактичні витрати в порядку передплати, а в разі відсутності коштів на їх оплату своєчасно повідомляє про це об`єднання і погоджується з тим, що відмова в проведенні запропонованих об`єднанням заходів може вплинути на результативність виконання функції захисту, а також зобов`язується не пред`являти претензій з цього приводу до Об`єднання.

Пункт 3.4 договору вказує на те, що оплата гонорару по виконанню доручення робиться відповідно до умов цього договору, а відшкодування витрат згідно з виставленими Об`єднанням рахунками, в строк не пізніше 5 (п`ятого) числа наступного місяця, що йде за місяцем у якому надавалися послуги.

Суд уже зазначав, що до позову долучено копію доручення №5/2025 від 25.03.2025 до договору про надання правової допомоги №21/03 від 05.01.2021, змістом доручення є оскарження рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403060/2024/000017/2 від 02.10.2024. У дорученні визначені розмір та умови оплати: 8000,00 грн за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції, що сплачується клієнтом до винесення рішення у справі судом першої інстанції.

Докази проведених розрахунків до винесення рішення у цій справі в сумі 8000,00 грн відсутні.

Розрахунок вартості послуг у сумі 8000,00 грн складений 28.03.2025 адвокатом Компанець М.Б. містить такі види витрат: збір доказів - 4 години 2000,00 грн, підготовка позову 8 годин 2000,00 грн, складання процесуальних документів та представництво у суді першої інстанції - 4000,00 грн.

Жодних документів, складених сторонами, про приймання-передачі послуг суду не надано.

Стосовно зауважень відповідача про те, що позивачем не подані докази фактичної оплати правничої допомоги в сумі 8000,00 грн, то суд з урахуванням правового висновку у постановах Верховного Суду від 29.10.2020 (справа №686/5064/20), від 05.03.2021 (справа №200/10801/19-а), від 16.03.2021 (справа №520/12065/19), від 23.12.2021 (справа №280/1361/21) виходить з того, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що предметом позову є одне рішення про коригування митної вартості; спірні правовідносини регулюються нормами МК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню, не передбачають (з огляду на надання правничої допомоги адвокатом в подібних справах в інтересах позивача). У контексті наведеного необхідно зазначити, що текст позовної заяви, серед іншого, містить обґрунтування, які не спростовують мотивів оскаржуваного рішення та є недоречними. Також варто зауважити, що такі послуги як підготовка позову та складання процесуальних документів у справі по суті передбачають підготовку (оформлення) позовної заяви, тобто такі послуги дублюють одна одну.

З огляду на наведене та виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403060/2024/000017/2 від 02.10.2024.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Захід" за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці судові витрати зі сплати судового збору на суму 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 10 липня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерфом-Захід" (місцезнаходження: вул. Незалежності, 3а, м. Хоростків, Чортківський р-н, Тернопільська обл., 48242, );

відповідач:

- Тернопільська митниця (місцезнаходження: вул. Текстильна, 38, м. Тернопіль, Тернопільська обл., Тернопільський р-н, 46004, .

Головуючий суддя Баб`юк П.М.