Справа № 480/2735/25
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 липня 2025 року Справа № 480/2735/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , і просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність командування військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, а саме не розгляд рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 ;
- зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України розглянути у визначені нормами чинного законодавства строки розглянути рапорт про звільнення з військової служби ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на військовій службі у військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби позивач виявив бажання бути звільненим з військової служби на підставі Закону України Про військовий обов`язок та військову службу, а саме згідно ст. 26, ч. 4, п. 2, п.п. г: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Позивач зазначає, що у жовтні 2024 року подав командуванню вч НОМЕР_2 рапорт про звільнення, одна станом на день подання позовної заяви рішення за результатами рапорту про звільнення з військової служби відповідачем не прийняте, у звязку із чим звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідач повідомлявся про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалами суду було витребовувались у відповідача докази.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком позивача (а.с. 48).
Позивач у позовній заяві зазначає, що подав рапорт від 10.10.2024 (а.с. 10-14) командиру механізованої роти військової частини НОМЕР_2 , щодо звільнення з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26, а також абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Однак, станом на день звернення до суду відповідачем не розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з ч.1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначені підстави звільнення з військової служби.
Зокрема, відповідно до підпункту г) пункту 2 частини 4 вказаної статті, під час воєнного стану звільняються з військової служби військовослужбовці, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.
Відповідно до абз. 2 п. 12 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 4 пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач подав рапорт військовій частині НОМЕР_1 щодо звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п. 2 ч. 4 ст.26, а також абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (а.с. 10-14).
Разом із тим, доказів того, що рапорт позивача було розглянуто та прийнято відповідне рішення уповноваженою особою, яка має право на прийняття таких рішень, зокрема командиром військової частини НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.
Ухвалами суду від 08.04.2025 та 02.06.2025 судом було витребувано у відповідача відповідне рішення прийняте за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби, але вимоги суду відповідачем не виконані, доказів наявності такого рішення матеріали справи не містять.

Матеріалами справи не підтверджуються факт задоволення чи відмови командира військової частини НОМЕР_1 з питання звільнення позивача з військової служби. Рішення за результатом розгляду рапорту позивача щодо звільнення прийнято взагалі не було.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачем було подано відповідний рапорт, що стосуються питання звільнення військовослужбовця з військової служби, командир військової частини НОМЕР_1 який має повноваження щодо прийняття відповідних рішень за результатом розгляду питань, що стосуються проходження служби, але який не прийняв жодного рішення за результатом поданого рапорту, матеріалами справи підтверджується бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду та неприйняття жодного рішення по суті рапорту позивача щодо звільнення з військової служби.

Суд вважає за необхідне обрати належний захист порушеного права позивача та, із врахуванням ст. 9 КАС України визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді та неприйнятті рішення по суті рапорту позивача про звільнення з військової служби, зобов`язати відповідача розглянути по суті рапорт позивача про звільнення з військової служби та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.

Відповідно до норм Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору, тому питання щодо розподілу судових витрат у даній справі щодо судового збору не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не розгляді та неприйнятті відповідного рішення по суті рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.к. НОМЕР_4 ) про звільнення з військової служби та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду такого рапорту.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета