Справа № 420/20346/24
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/20346/24

Перша інстанція: суддя Свида Л.І.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі № 420/20346/24 за адміністративним позовом Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2024 року ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №24200/15-32-07-06 від 06.06.2024 року в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 98354,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем проведена фактична перевірка позивача за відсутності підстав, передбачених податковим законодавством, фактична перевірка має ознаки документальної, оскільки проведена за минулі періоди, відповідачем не проведена інвентаризація товару під час перевірки, а тому ним не могло бути виявлено нестачу товару, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням застосовано до позивача штраф за повторність вчинення порушення, однак послідовність порушень невірно встановлена, відповідачем надано до суду відомість товарно-матеріальних цінностей, яка не є належним доказом, оскільки складені різними особами з дописом інформації, має незаповнені рядки, тощо, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву в якому заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що у контролюючого органу були підстави для проведення фактичної перевірки позивача на підставі доповідної записки про можливі порушення податкового законодавства, контролюючий орган був допущений до проведення перевірки без зауважень, під час перевірки виявлено не проведення розрахункових операцій через РРО та факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, які також не проведені через РРО, що відображено в акті фактичної перевірки, а тому у податкового органу були всі підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та застосування до позивача штрафних санкцій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 10.03.2025 у справі № 420/20346/24 адміністративний позов Фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №24200/15-32-07-06 від 06.06.2024 в частині застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 30263 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 відмовив.

Стягнув з Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, буд. 5, м. Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду представник Головного управління ДПС в Одеській області подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що Головним управлінням ДПС в Одеській області не було допущено жодних порушень в ході прийняття наказу від 03.05.2024 № 4485-п щодо призначення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , адже перевірка відбулась в рамках вимог, визначених законодавством. У рішенні Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2025, зокрема підтверджується дана позиція контролюючого органу, що наказ про проведення фактичної перевірки відповідає вимогам щодо відображення у ньому достатнього обсягу інформації щодо підстави для проведення перевірки, підтверджено наявність посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, а отже такий наказ не можна вважати протиправним;

- кожен встановлений контролюючим органом факт не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи є окремим правопорушенням;

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Позивач процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа підприємець, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області, основний вид діяльності позивача - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Головним управлінням ДПС в Одеській області 03.05.2024 виданий наказ №4485-п Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , яким на підставі п. п. 19-1.1.4, 19-1.1.8. п. 19-1 ст. 19-1, ст. 20, п. п. 75.1.3. п. 75.1. ст. 75, п. п. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80, п. п. 69.2. п. 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у зв`язку з наявною податковою інформацією, отриманою в рамках проведення аналізу, що свідчить про можливі порушення при здійсненні розрахунків готівкою, наказано провести фактичну перевірку позивача з 06.05.2024 року тривалістю 10 діб за період діяльності з 24.01.2023 по дату закінчення фактичної перевірки з метою здійснення контролю щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

На підставі зазначеного наказу в період з 09.05.2024 по 15.05.2024 Головним управлінням ДПС в Одеській області проведена фактична перевірка магазину, що знаходиться в оренді у позивача за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якої складений акт перевірки від 15.05.2024, зареєстрований 16.05.2024 за №20901/15/29/PP0/.

Перевіркою встановлено не проведення розрахункової операції через РРО та видачу розрахункового документу встановленої форми на суму 48,50 грн.; не проведення розрахункових операцій за продані товари через РРО на загальну суму 4866 грн. (з урахуванням контрольно-розрахункової операції), згідно опису наявних готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахункових операцій; не проведення розрахункових операцій за продані товари через РРО (згідно відомості ТМЦ від 09.05.2024), а саме виявлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, сума яких складає 60720 грн. Перевіркою також встановлено факт ненадання на вимогу контролюючого органу всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, про що складено акт ненадання платником податків або його представником документів.

Таким чином, в акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг; - п. 85.2. ст. 85 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області направлене позивачу податкове повідомлення-рішення від 06.06.2024 №24200/15-32-07-06, яким до позивача, за порушення п. 1, 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 98354,75 грн. (за ст. 17 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг 100% до суми 48,50 грн., 150% до суми 65537,50 грн.).

Позивач не погоджується з правомірністю призначення та проведення перевірки щодо нього, зазначає про порушення порядку її проведення, а також не погоджується з правомірністю направленого йому податкового повідомлення-рішення, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з доводами позивача щодо порушення послідовності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, оскільки факт не проведення через РРО розрахункових операцій на суму 60720 грн. є першим порушенням, оскільки здійснено до 09.05.2024, встановлення порушень за описом наявних готівкових коштів на суму 4866 грн. є другим порушенням та сам факт здійснення контрольної розрахункової операції на суму 48,50 грн. є третім порушенням яке вчинено останнім.

Таким чином, саме до суми 60720 грн. має бути застосовано штраф в розмірі 100% вартості проданих товарів, а всі інші порушення є наступними, а тому сума штрафних санкцій за виявлені порушення має складати 100% від суми 60720 грн. (60720 грн.) +150% від суми 4866 грн. +48,50 грн. (7371,75 грн.) = 68091,75 грн.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 в частині протиправності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 98354,75 грн. 68091,75 грн. = 30263 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог фізичної особи підприємця ОСОБА_1 відмовив.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).Відповідно до ст. 21 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами, не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 ПК України органи державної податкової служби мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Підпунктом 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до положень п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. п. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.1, п. п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80, Податкового кодексу України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки, в тому числі, фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, з підстав наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Відповідно до положень п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Матеріалами справи встановлено, що в період з 09.05.2024 по 15.05.2024 Головним управлінням ДПС в Одеській області проведена фактична перевірка магазину, що знаходиться в оренді у позивача за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Базар`янка, вул. Шевченка, 61, за результатами якої складений акт перевірки від 15.05.2024, зареєстрований 16.05.2024 за №20901/15/29/PP0/.

Так, перевіркою встановлено не проведення розрахункової операції через РРО та видачу розрахункового документу встановленої форми на суму 48,50 грн.; не проведення розрахункових операцій за продані товари через РРО на загальну суму 4866 грн. (з урахуванням контрольно-розрахункової операції), згідно опису наявних готівкових коштів, що знаходяться на місці проведення розрахункових операцій; не проведення розрахункових операцій за продані товари через РРО (згідно відомості ТМЦ від 09.05.2024), а саме виявлено факт нестачі товарно-матеріальних цінностей, сума яких складає 60720 грн. Перевіркою також встановлено факт ненадання на вимогу контролюючого органу всіх документів, які належать або пов`язані з предметом перевірки, про що складено акт ненадання платником податків або його представником документів.

Таким чином, в акті перевірки зазначено про порушення позивачем вимог п. 1, 2 ст. 3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг; - п. 85.2. ст. 85 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції, за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Таким чином, відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції за не проведення через РРО розрахункових операцій та не видачу розрахункових документів в розмірі 100% вартості проданих товарів вперше та 150% за кожне наступне.

Так, відповідно до вищезазначених приписів податкового законодавства, застосування розміру санкції залежить не від часу виявлення контролюючим органом порушення під час перевірки, а факту його вчинення Відповідачем хронологічно першим або наступним у відповідному періоді часу, що охоплений перевіркою.

Однак, як вбачається із Розрахунку штрафних санкцій, що додається до повідомлення-рішення, контролюючим органом вказані вимоги закону не враховані.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо порушення послідовності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій, оскільки факт не проведення через РРО розрахункових операцій на суму 60720 грн. є першим порушенням, оскільки здійснено до 09.05.2024, встановлення порушень за описом наявних готівкових коштів на суму 4866 грн. є другим порушенням та сам факт здійснення контрольної розрахункової операції на суму 48,50 грн. є третім порушенням яке вчинено останнім.

З урахуванням викладеного, саме до суми 60720 грн. має бути застосовано штраф в розмірі 100% вартості проданих товарів, а всі інші порушення є наступними, а тому сума штрафних санкцій за виявлені порушення має складати 100% від суми 60720 грн. (60720 грн.) +150% від суми 4866 грн. +48,50 грн. (7371,75 грн.) = 68091,75 грн.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме в частині протиправності застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 98354,75 грн. 68091,75 грн. = 30263 грн.

Доводи апеляційної скарги.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland» заява № 49684/99).

Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2025 у справі № 420/20346/24 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк