Справа № 440/9465/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

. 11 липня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/9465/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Чеснокова А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить :

заборонити Національній поліції України вчиняти дії щодо адміністративного затримання ОСОБА_1 та доставлення його до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_1 № Е1492014 від 02.03.2025 (зареєстрованого відділом поліції № 2 Кременчуцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області за № 2648) до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 і Національної поліції України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії;

заборонити територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки вчиняти на території Полтавської Харківської, Київської, Кіровоградської, Черкаської, Вінницької областей дії щодо призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 і Національної поліції України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Заява вмотивована тим, що станом на момент звернення із заявою про забезпечення позову позивач вважає вказаний спосіб звернення найбільш ефективним та має на меті забезпечити свободу позивача, адже станом на момент звернення є пряма загроза, котра виражається у умисному, безпідставному, оголошенню позивача у розшук. Якщо відносно заявника будуть вчинені примусові дії, направлені на його розшук, примусовий привід та заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки виконання цього рішення відносно особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову та додані до неї матеріали, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Оцінивши зміст заяви про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи про виклик у судове засідання, отже розгляд такої заяви здійснюється судом без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин 1, 2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема й шляхом зупинення дії індивідуального акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень частини 2 статті 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною 2 статті 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що у відповідь на його лист від 04.06.2025 Національна поліція України листом № 84941-2025 від 09.06.2025 повідомила, що звернення № Е1492014 від 02.03.2025 було направлено ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо позивача , як не розшуканого відповідно до п.56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервистів.

У відповіді також зазначено, що відповідно до частини третьої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», абзацу третього пункту 56 та абзацу шістнадцятого пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, органи Національної поліції України за зверненням районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі - ТЦК та СП), органів СБУ та розвідувальних органів, надісланим у вигляді набору даних шляхом електронної інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів та єдиною інформаційною системою МВС, здійснюють адміністративне затримання та доставлення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до найближчого районного (міського) ТЦК та СП, органів СБУ.

В зв`язку з чим, як стверджує заявник у заяві про вжиття заходів забезпечення позову, на підставі недостовірних даних Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, щодо нього суб`єктом владних повноважень прийняте протиправне автоматизоване рішення, прямим правовим наслідком якого є реальна можливість адміністративного затримання та доставляння до найближчого органу ТЦК та СП.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, провівши аналіз положень чинного законодавства України, що регулює порядок забезпечення позову, суд дійшов зазначає наступне.

Суд не вбачає очевидної протиправності рішення відповідача щодо повідомлення та направлення звернення до Національної поліції України відносно позивача, тобто підстав, передбачених п.2 ч.2 ст.150 КАС України. На переконання суду, очевидна протиправність рішень суб`єкта владних повноважень, це прийнята рішення ним таких рішень, які взагалі не передбачені законодавством України, або прийняти рішень, суб`єктами які не наділенні компетенцією у відповідній сфері. Натомість, у цьому випадку, відповідно до ч.3 статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 24 27 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено подання таких заяв, їх прийняття та опрацювання. Питання наявності у відповідача підстав для направлення такого звернення, в теперішній час є спірним, і ще повинно бути ретельним чином досліджено та доведено.

Вимоги заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову фактично обґрунтовані посиланням на очевидну протиправність дій відповідача щодо не виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення ним правил військового обліку.

Разом з тим слід зазначити, що порушення правил військового обліку - це невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством вимог щодо реєстрації, оновлення даних та виконання обов`язків військовозобов`язаними, призовниками, а також резервістами. Такі дії можуть виражатися у непостановці на облік, несвоєчасному оновленні даних, ухиленні від медичних оглядів чи військової служби, а також у порушеннях з боку роботодавців тощо.

В разі виявлення порушення особою правил військового обліку така особа підлягає притягненню до адміністративної відповідальності.

Відповідно до правил ведення військового обліку в разі виявлення порушення правил військового обліку районні ТЦК та СП звертаються в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення особи, яка скоїла адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 КУпАП, з метою складення протоколу про адміністративні правопорушення, до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому ця особа перебуває (повинна перебувати) на військовому обліку.

Після отримання такого звернення органи поліції здійснюють розшук та доставлення особи до ТЦК та СП для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, відмітка в електронному військово-обліковому документі про порушення правил військового обліку означає, що ТЦК звернувся до органів поліції щодо доставлення громадянина за вчинення адміністративного правопорушення для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення та можливого притягнення до відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що посилання позивача на те, що відносно нього відповідач може прийняти рішення про затримання та доставлення до ТЦК, що порушить його права на свободу пересування (ст. 33 Конституції України), що може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав, носить характер припущення та не підтверджене належними, достовірними та достатніми доказами.

Таким чином вимоги щодо заборони на адміністративне затримання та доставлення до поліції та ТЦК, то зазначені заходи, не можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та навіть у разі задоволення позовних вимог позивача ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, буде можливий. Зазначені дії не призводять до незворотних наслідків, є юридичними, такими що можливо оскаржити та довести аргументованість своєї позиції. А тому суд також не вбачає можливості забезпечити заяву і в цій частині.

З огляду на викладені обставини, в суду відсутні підстави для висновку про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, як і неможливість відновлення таких прав у майбутньому.

Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2019 у справі №826/13306/18.

Наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності відповідача може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

У свою чергу, забезпечення позову в даному випадку невиправдано перешкоджатиме діям територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ведення військового обліку військовозобов`язаних та резервістів, здійснення оповіщення вказаних осіб тощо, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що у разі незаконного затримання, особа має право звернутися до правоохоронних органів або суду із скаргою на дії осіб в порядку КПК.

З огляду на викладене, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову та враховуючи приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 5 статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини 8 статті 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись статтями 150-157, 243, 248, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення до подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.О. Чеснокова