Справа № 307/2156/25
Суддя: Сас Л. Р.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 307/2156/25
Провадження № 2-а/307/57/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Сас Л.Р.,

секретар судового засідання Кривошея Д.А.,

розглянувши за правилами ч. 4 ст. 229 КАС України (за відсутності всіх учасників справи та не здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) за правилами позовного провадження, встановленого для розгляду окремих категорії термінових адміністративних справ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Представник позивача Поковба В.В. від імені Чонки 18 червня 2025 року звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови № 680 від 28.03.2025, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, що становить 17 000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 680 від 28.03.2025 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що не прибув за викликом у визначений повісткою № 2699546 від 25.02.2025 день та час 10.03.2025 о 14 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи порушив абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону України « Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Дата вчинення адміністративного правопорушення 10.03.2025, дата виявлення порушення 10.03.2025.

Вважає, що протокол про вчинення правопорушення, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконними, повістки про виклик до ТЦК ОСОБА_1 не отримував, виклик здійснювався безпідставно у подальшому коли відповідачем на позивача було складено адміністративний протокол йому не було роз`яснено вимоги ст. 268 КУпАП, розгляд справи був призначений у той день коли на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, відтак відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не надано мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та

не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки

свого захисту, які регламентовані пунктом «Ь» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності йому не вручалася, підпис у графі про отримання постанови відсутній, копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивачу представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 , як це передбачено чинним законодавством не направлено.

20 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був визнаний військово лікарською комісією непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку та взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як на даний час відомо 28.08.2025 керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 виписано позивачу ОСОБА_1 повістку про виклик на 14 годину 10.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Метою виклику у повістці зазначено «для уточнення даних». У визначений час позивач до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився через те, що повістка йому не була вручена. У разі якщо б позивачу було відомо, що він повинен з`явитися за повісткою він би обов`язково прибув за викликом.

Абзацом 1, частини 1, статті 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначено чітко, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

Отже правових підстав для виклику позивача ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не було, як зазначено, ОСОБА_1 знаходився на військовому обліку, про що свідчить витяг з РЕЗЕРВ +, відповідно до висновку ВЛК визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку

Про те, що він притягнутий до адміністративної відповідальності йому стало відомо після того як він 16.06.2025 прибув до Тячівської ДВС для уточнення причини блокування карткового рахунку, де державним виконавцем йому було надано копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наведеними у фабулі протоколу доводами про порушення позивачем норм діючого законодавства не згідні так, як вважають, що вказаного правопорушення позивач не вчиняв, а також те, що керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виніс вказану про притягнення до адміністративної відповідальності не наведено жодного доказу вчинення позивачем адміністративного правопорушення, розгляд справи проводився з порушенням вимог КУпАП, не надано достатнього часу для захисту своїх прав, про прийняте рішення у адміністративній справі позивача не повідомлено.

Відтак, відповідачем не забезпечено завчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яке в розумінні Конвенції є кримінальним обвинуваченням, не надано мінімально встановлений КУпАП строк для підготовки до розгляду справи та не гарантовано позивачу отримання часу і можливості, необхідних для підготовки свого захисту, які регламентовані пунктом «Ь» частини 3 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», що свідчить про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку із чим просив поновити строк для подання позову, визнати протиправною та скасувати постанову № 680 від 28.03.2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення відносно позивача адміністративного штрафу у розмірі 17 000 грн.

Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 23 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 26 червня 2025 року, яке відкладено на 07 липня 2025 року та 09 липня 2025 року.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Поковба В.В. під час судовго розгляду посилалися на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк, подав відзиву на позов, в якому зазначив, що 28 березня 2025 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 680 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Підставою таких дій, було те, що 10 березня 2025 року встановлено що громадянин ОСОБА_1 не прибув за викликом у визначений повісткою №2699546 день та час (10.03.2025 р. 14 год. 00 хв.), до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинено в особливий період. Вчинив правопорушення передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Дата вчинення адміністративного

правопорушення 10.03.2025 р. дата виявлення 10.03.2024., а 18 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення було винесено постанову № 680 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 , якою накладено штраф у розмірі 17 000 грн.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, наособливий період (надалі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення

резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи

відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Згідно з номером поштового відправлення № 737, зазначеним в описі вкладення до рекомендованого листа та на самому конверті з повісткою, відправлення було повернене з причини: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 28 Порядку, поважними причинами неприбуття громадянина у

строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної

форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина,

воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили

його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького

родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або

близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (п. 24 Порядку).

За приписами ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної

відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення,подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має

право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, на думку відповідача, ОСОБА_1 не виконав свого обов`язку, оскільки не з`явився в зазначений повісткою строк, а також не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_4 протягом трьох діб про причину своєї неявки, як це передбачено чинним законодавством України.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на викладені у відзиві обставини.

Дослідивши всі обставини справи та перевіривши їх доказами суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За загальним правилом, поважними причинами визнаються такі причини або обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» наголошував, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, у кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 про існування постанови стало відомо лише 16.06.2025 від державного виконавця Тячівського ДВС, який надав йому копію постанови про притягнення до адміністаритвної відповідальності; з позовом до суду ОСОБА_4 звернувся 18 червня 2025 року, та просить поновити йому встановлений законом десятиденний строк для оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому суд вважає про наявність підстав для поновлення позивачу строку для оскарження даної постанови.

При вирішенні питання поновлення процесуального строку суд, в тому числі, враховує необхідність вирішення питання про те, якому принципу надати перевагу: принципу правової визначеності чи принципу забезпечення права на судовий захист, оскільки обидва принципи є елементами принципу верховенства права, закріпленими у Конвенції.

В свою чергу, при оцінці тривалості пропущеного строку звернення до суду, враховуючи обставини справи, суд віддає перевагу принципу забезпечення права на судовий захист, як елементу принципу верховенства права.

Так із Витягу із додатку «Резерв+» відомо, що військово-облікові дані ОСОБА_1 уточнено 27 грудня 2024 року ( а.с. 12, 13).

Відповідно до повістки № 2699546, ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 10.03.2025 року о 14 год. для уточнення даних ( а.с. 38,39).

Згідно протоколу № 680 про адміністративне правопорушення від 28 березня 2025 року, складеного старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житель АДРЕСА_1 , не прибув за викликом у визначений повісткою № 2699546 від 25 лютого 2025 року, за якою мав належним чином з`явитися до 10 березня 2025 року о 14 год. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. День вчинення адміністративного правопорушення 01 березня 2025 року, день виявлення порушення 10 березня 2025 року (а.с. 42, 43).

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 № 680 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 28 березня 2025 року позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за те, що не прибув за викликом у визначений повісткою № 2699546 від 25.02.2025 за якою мав належним чином з`явитися до 10 березня 2025 року о 14 год. для уточнення даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив абз. 1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Дата вчинення адміністративного правопорушення 10.03.2022 року, дата виявлення порушення 10.03.2025 ( а.с. 11).

Із довідки про реєстрацію місця проживання відомо відомо, що за відомостями Вільховецької сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 12).

Також із Витягу із додатку «Резерв+» відомо, що адреса проживання ОСОБА_1 вказана АДРЕСА_1 ; та на підставі постанови ВЛК від 20 грудня 2024 року ОСОБА_1 визнаний непридатним з виключенням з військового обліку (а. с. 12).

Згідно картки обстеження та медичного огляду, яка є додатком 13 до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ (9110 від 06.11.2024 року) відомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 20 грудня 2024 року пройшов військов-лікарську комісію, внаслідок якої його визнано не придатним до військової служби з виключенням із військового обліку (а.с. 12,13 ).

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

Відповідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оборону України» визначено, що оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту також готовності населення і території держави до оборони.

З моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій (ч. 8 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, та діє на час розгляду даної справи.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: між іншого: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського), Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу СЗР України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або ж вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, наособливий період (надалі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560.

Згідно з п. 28 Порядку, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Відповідно до п. 34 Порядку, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру

комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу

розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) асобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання.

Пунктом 41 Порядку встановлено, що належним підтвердженням оповіщення

резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи

відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки

іншої адреси місця проживання.

Відповідно до п. 28 Порядку, поважними причинами неприбуття громадянина у

строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної

форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина,

воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили

його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького

родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або

близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (п. 24 Порядку).

Із відстеження вручення поштового відправлення та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що вказана повстка надсилалася ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , і, згідно відстеження поштового відправлення № 737 така повернута відправнику 05 березня 2025 року із зазначенням причин невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» та 14 березня 2025 року вказане відправлення вручено відправнику ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 40, 41).

Тобто, позивач належним чином не був повідомлений про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

В ході ж розгляду даної адміністративної справи представником відповідача належним чином не спростовано доводи позивача щодо неправомірності притягнення його до відповідальності та відсутності доказів скоєння ним правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Також, відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно п. 3) ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про відсутність беззаперечних доказів того, що оскаржувана постанова прийнята з урахуванням усіх істотних обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Ураховуючи наведене, а також те, що під час розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст. 241- 244, 246, 250 КАС України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк для оскарження постанови.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати постанову № 680, винесену 28 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 17 000 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом десяти днів з дня складення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: Поковба Василь Васильович, Закарпатська область, м. Тячів, вул. Пражська, 24.

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 09 липня 2025 року

Суддя Л.Р.Сас