Справа № 320/54669/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 року м. Київ № 320/54669/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві щодо не нарахування та не сплати до Пенсійного фонду України помісячних сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі стягнутої суми на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди (середнього заробітку) та не подання відповідному органу Державної податкової служби України скоригованих відомостей про помісячні суми заробітної плати ОСОБА_1 за час її вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві нарахувати та сплатити помісячні суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі стягнутої суми на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди (середнього заробітку) за час її вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн, та подати відповідному органу Державної податкової служби України скоригованих відомостей про помісячні суми заробітної плати ОСОБА_1 за період з 17.01.2017 по 18.08.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що роботодавець при виплаті сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу протиправно ухилився від нарахування та сплати єдиного соціального внеску (далі - ЄСВ), що призвело до неврахування органами Пенсійного фонду України періоду вимушеного прогулу до страхового стажу позивача, що як наслідок призводить до виплати пенсійного забезпечення у заниженому розмірі. У відповідь на звернення позивача про необхідність провести нарахування та виплату ЄСВ з сум середнього заробітку, виплаченого на підставі рішень суду, відповідач відмовив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.12.2024 до суду надійшов відзив на адміністративний позов відповідно до якого відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України, сума заробітної плати, стягнутої за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, не є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 826/2206/17 вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Деснянського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково;

зобов`язати Деснянський районний суд міста Києва поновити ОСОБА_1 у штатному складі суддів Деснянського районного суду міста Києва з 17.01.2017;

стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму суддівської винагороди за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн.

Визначено, що рішення суду в частині виплати суддівської винагороди в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Також, стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 5 255,00 грн.

Відповідно до платіжних доручень від 22.12.2021 № 2999, № 3000, № 3001, № 3002, відповідачем на виконання рішення суду заборгованість виплачено.

Вважаючи, що роботодавець при виплаті сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу протиправно ухилився від нарахування та сплати єдиного соціального внеску, позивачка звернулась із заявою з вимогою сплатити помісячні суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі стягнутої суми на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди (середнього заробітку) за час її вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн.

Листом від 28.02.2024 № 6-1246/24 відповідач відмовив у здійсненні таких дій, оскільки згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України, сума заробітної плати, стягнутої за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, не є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи такі дії протиправними позивачка звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до абз. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п.п. 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України заробітна плата - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму відповідно до закону.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Тобто, згідно з нормами ПК України оподаткуванню підлягають усі виплати, які за трудовим законодавством підпадають під визначення заробітної плати, незалежно від того, яким чином вони виплачені: чи безпосередньо роботодавцем, чи на підставі рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 171.1 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Пункт 171.2 ст. 171 ПК України визначає, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Пунктом 18.2 ст. 18 ПК України встановлено, що податковий агент прирівнюється до платників податку і має права та виконує обов`язки, встановлені Кодексом для платників податків.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 -VІ (далі - Закон № 2464).

Платники нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому чому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (наданих послуг) за цивільно-правовими договорами (ст. 7 Закону № 2464).

Статтею 4 Закону № 2464 визначено перелік платників єдиного внеску, зокрема такими платниками є роботодавці.

Порядок нарахування єдиного внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнена за рішенням суду визначено абз. 2 ч. 2 ст 7 Закону № 2464 .

Так, для осіб, яким після звільнення з роботи згідно з рішенням суду нараховано середню заробітну плату за вимушений прогул, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Частина 5 ст. 8 Закону № 2464 визначає, що єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Отже, нормами Закону № 2464 на роботодавця покладено обов`язок щодо розрахунку та сплати єдиного соціального внеску на суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, яка стягнена за рішенням суду.

Вказані суми відображаються у Звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборі Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, де судом зазначено, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Разом з цим, суд зазначає, що механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі Порядок № 845).

Відповідно до п. 2 Порядку № 845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів;

боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання;

виконавчі документи - оформлені в установленому порядку виконавчі листи судів та накази господарських судів, видані на виконання рішень про стягнення коштів, а також інші документи, визначені Законом України «Про виконавче провадження»;

стягувачі - фізичні та юридичні особи, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів, державні органи (посадові особи) за рішеннями про стягнення коштів в дохід держави.

Пунктом 34 Порядку № 845 визначено, що після здійснення безспірного списання коштів з рахунків боржника орган Казначейства готує відповідне повідомлення у двох примірниках, один з яких залишається в органі Казначейства, другий видається боржникові разом з випискою з рахунків.

Під час виконання судових рішень про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням, у тому числі єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувану.

Таким чином, наведені обставини вкотре підтверджують, що, роботодавець, який виконує рішення суду в частині нарахування (виплати) доходу у розмірі середньої заробітної плати за вимушений прогул має виконати усі функції податкового агента визначені ПК України.

Як було зазначено судом вище, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2021 у справі № 826/2206/17 вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови Деснянського районного суду міста Києва, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково; зобов`язано Деснянський районний суд міста Києва поновити ОСОБА_1 у штатному складі суддів Деснянського районного суду міста Києва з 17.01.2017; стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму суддівської винагороди за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, при винесенні даного судового рішення про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд визначив його розмір без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння цих платежів є обов`язком боржника при виконанні судового рішення.

З матеріалів справи убачається, що на виконання рішення суду було здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з якого, однак, не сплачено податок на доходи, військовий збір та єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві щодо невиконання обов`язку роботодавця при нарахуванні єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму нарахованої позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн.

Доводи відповідача про те, що у нього не було можливості сплатити податок, оскільки згідно з роз`ясненнями Пенсійного фонду України, сума заробітної плати, стягнутої за рішенням суду на користь працівника згідно з виконавчим листом, не є базою для нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд оцінює критично, оскільки порядок виконання судових рішень не звільняє відповідача від виконання своїх обов`язків як податкового агента позивача, у порядку визначеному ПК України.

Суд також враховує, що позовні вимоги ґрунтуються, зокрема, на положеннях ч. 1 ст. 67 Конституції України, які передбачають, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Саме виконання цього конституційного обов`язку напряму передбачено з конституційними гарантіями права на соціальний захист, які полягають у тому, що громадяни мають право на соціальний захист, яке, зокрема, гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Крім того, суд бере до уваги те, що право не виникає внаслідок неправомірних дій (ex iniuria ius non oritur); держава не може відмовитися від виконання свого зобов`язання, посилаючись на підстави, які визнано незаконними; те, що право виникає з факту (ex facto ius oritus), не означає, що право може виникати з несправедливості (ex iniuria ius non oritur). Зазначені підходи застосовані Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні Paradiso and Campanelli v Italy, Sidabras and Others v. Lithuania, Ioannou v Turkey, Schenk v. Switzerland, Strцmblad v. Sweden.

Враховуючи викладене, з метою відновлення порушених прав позивача, суд вважає, що відповідача належить зобов`язати нарахувати та сплатити помісячні суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі стягнутої суми на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди (середнього заробітку) за час її вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн, та подати відповідному органу Державної податкової служби України скоригованих відомостей про помісячні суми заробітної плати ОСОБА_1 за період з 17.01.2017 по 18.08.2020.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачами не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди з урахуванням обмежень виплати суддівської винагороди, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із даним адміністративним позовом, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат матеріали справи не містять, судові витрати розподілу не підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи вищенаведене положення КАС України, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання рішення суду в частині присудження на користь позивача виплати суддівської винагороди у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем сплачено 968,80 грн судового збору за подання даного адміністративного позову, що підтверджується квитанцією від 22.03.2024.

Відтак у зв`язку із задоволенням позову суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у сумі 968,80 грн.

Керуючись ст. 9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві () щодо не нарахування та не сплати до Пенсійного фонду України помісячних сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі стягнутої суми на користь ОСОБА_1 суддівської винагороди (середнього заробітку) та не подання відповідному органу Державної податкової служби України скоригованих відомостей про помісячні суми заробітної плати ОСОБА_1 за час її вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві () нарахувати та сплатити помісячні суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування зі стягнутої суми на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суддівської винагороди (середнього заробітку) за час її вимушеного прогулу за період з 17.01.2017 по 18.08.2020 у розмірі 1 499 734,28 грн, та подати відповідному органу Державної податкової служби України скоригованих відомостей про помісячні суми заробітної плати ОСОБА_1 за період з 17.01.2017 по 18.08.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві () судовий збір у сумі 968,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.