Справа № 620/1484/25
Суддя: Олена ЛУКАШОВА
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/1484/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Лукашової О.Б.,

за участю секретаря Костючок В.В.,

представника позивача Кирмана О.Д.,

представника відповідача Хавич Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головне управління ДПС в Одеській області, в якому просить:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області:

-від 31.05.2023 №4-1533 про донарахування зобов`язань в сумі 616 618,60 грн.,

-від 20.11.2024 № 2-1533-UA0095942 про донарахування зобов`язань в сумі 214 251,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач послався на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки він не може бути платником орендної плати, адже фактично не є користувачем земельних ділянок, по яких нараховано орендну плату. Позивач звертає увагу, що об`єкти нерухомого майна, розташовані на спірних земельних ділянках, належать іншим особам. Відповідно, у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди відбувається автоматично, а тому саме нові користувачі спірних земельних ділянок є належними платника орендної плати..

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.03.2025 о 10:30 год.

17.04.2025 протокольною ухвалою суду підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволені позову повність та вказує, що податкові повідомлення-рішення прийняти відповідно до норм законодавства та в межах повноважень.

Представник позивача у відповіді на відзив наполягає на задоволені позову та вказує, що 30.01.2023 припинено право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, а тому саме з цієї дати перейшло і право оренди на земельну ділянку на якій розташоване нерухоме майно.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4-1533, яким визначило податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб на 2023 рік в сумі 616 618,60 грн та податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2-1533-UA0095942, яким визначило податкове зобов`язання по орендній платі з фізичних осіб на 2024 рік в сумі 214 251,38 грн за земельну ділянку кадастровий номер :02:006:0125 за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4-1533 було направлено позивачу на адресу: АДРЕСА_2 та повернулось 26.07.2024 у зв`язку з відсутністю адресата, що підтверджується копіює поштового відправлення (а.с.35).

Податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 №2-1533-UA0095942 було направлено 27.11.2024 позивачу на адресу: АДРЕСА_3 (а.с.37).

Адвокат Кирман Олександр Дмитрович, діючі в інтересах позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом від 13.11.2024 та повторно 05.12.2024 щодо надання інформації про нарахування податкових зобов`язань з орендної плати у т.ч. за земельну ділянку (а.с.20-24, 25-26).

Відповідач листом від 13.12.2024 №46572/6/15-32-13-08-06 повідомив про нарахування податкових зобов`язань позивачу з орендної плати у т.ч. за земельну ділянку та надіслав копії податкових повідомлень-рішень (а.с.30-33).

Позивач 23.12.2024 звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4-1533 та податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2-1533-UA0095942 (а.с.41-46).

За результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 17.01.2025 №1500/6/99-00-06-01-02-06, з якого вбачається, що скарга щодо податкового повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4-1533 залишена без розгляду, а податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2-1533-UA0095942 без змін (а.с.49-53).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 06.03.2024 на земельну ділянку кадастровий номер :02:006:0125 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 06.02.2020 право власності Березівської міської ради (а.с.73-74).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2022 на земельну ділянку кадастровий номер :02:006:0125 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 06.02.2020 право оренди земельної ділянки позивача.(а.с.77).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 06.11.2024 (а.с.75-76) на земельну ділянку кадастровий номер :02:006:0125 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано зміну до іншого речового майна:

- 28.10.2022 додано орендар: ОСОБА_1 ;

- 10.05.2024 видалено орендар: Миргородський Олексій Миколайович, додано орендар: ТОВ «САН АГРО ГРАНД».

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2022 на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 право власності на вказане майно зареєстроване за позивачем 28.10.2022, номер запису про право власності: 48279778 (а.с.15).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 03.04.2025 (а.с.147-148):

- під номером запису про право власності: 48279778 право власності на нерухоме майно за адресою Одеська область, м. Березівка, вул. Пристанційна, 2 зареєстроване 28.10.2022 за позивачем, речове право припинено: 30.01.2023 на підставі акта приймання передачі виданий 27.01.2023, видавник Миргородський О.М. та ТОВ «Березівська Агро Плюс»;

- під номером запису про право власності:49129510 право власності на нерухоме майно за адресою Одеська область, м. Березівка, вул. Пристанційна, 2 зареєстроване 30.01.2023 за ТОВ «Березівська Агро Плюс», речове право припинено: 12.12.2023;

- під номером запису про право власності: 52910764 право власності на нерухоме майно за адресою Одеська область, м. Березівка, вул. Пристанційна, 2 зареєстроване 12.12.2023 за ОСОБА_2 , речове право припинено: 15.02.2024;

- під номером запису про право власності: 53739953 право власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване 15.02.2024 за ТОВ «САН АГРО ГРАНД». Право власності не припинено.

Вважаючи винесені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України, а справляння плати за землю - Податковим кодексом України.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди (підпункт 270.1.2 пункту 270.1 статті 270 ПК України).

Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), які користуються земельними ділянками державної та комунальної власності: на праві постійного користування; на умовах оренди (підпункт 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

За правилами пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підставою для нарахування земельного податку є, зокрема, дані державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося його право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку або права на земельну частку (пай) від одного власника - фізичної особи до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає (вручає) податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Якщо такий перехід відбувся після 1 липня поточного року, контролюючий орган надсилає (вручає) попередньому власнику нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Абзацом 1 пункту 287.1 статті 287 ПК України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно з абзацом другим пункту 287.1 статті 287 ПК України у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Наведені норми кореспондуються з приписами частини четвертою статті 120 ЗК України (в редакції на дату виникнення правовідносин) якою передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію у відчужувача (попереднього власника), до набувача одночасно переходить відповідно право оренди, емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, крім випадків, визначених частиною шостою цієї статті. Волевиявлення орендодавця (власника) земельної ділянки, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди землі, емфітевзису, суперфіцію із зазначенням нового орендаря (користувача) земельної ділянки не вимагається.

Відповідно до частини сьомої статті 120 ЗК України у випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом "е" частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

У відповідності до частини третьої статті 7 Закону України "Про оренду землі" від 06 жовтня 1998 року №161-XIV у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у користуванні відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта на праві оренди, до набувача такого об`єкта одночасно переходить право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) зазначеного об`єкта, розміщеного на земельній ділянці, крім випадків, визначених частиною четвертою цією статті, а також з урахуванням вимог частини шістнадцятої статті 120 Земельного кодексу України. Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

У частині четвертій статті 31-6 Закону України від 01.07.2024 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщений на земельній ділянці будь-якої форми власності, яка перебувала у користуванні (на праві оренди, емфітевзису, суперфіцію) відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача. Про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, особу, яка передала земельну ділянку в користування на праві емфітевзису, суперфіцію (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.

Аналізуючи наведене правове регулювання, суд дійшла висновку, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, який зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди. Обов`язок сплачувати орендну плату виникає у землекористувача з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Разом з тим, набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставами припинення права користування земельною ділянкою і до набувача одночасно переходить відповідно право оренди земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта.

Документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Волевиявлення орендодавця, відчужувача (попереднього власника), набувача такого об`єкта та внесення змін до договору оренди із зазначенням нового орендаря земельної ділянки не вимагаються.

Державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці будь-якої форми власності, яка перебувала у користуванні, зокрема на праві оренди, відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача та про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.

У цілях оподаткування платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (з дати державної реєстрації такого права), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права міститься в постановах Верховного Суду від 13.03.2025 по справі № 460/9560/23, 21 березня 2019 року по справі №826/15276/17, від 28 травня 2019 року у справі №816/352/17, від 03 серпня 2020 року у справі №826/13307/18.

З матеріалів справи, судом встановлено, що за позивачем у період з 28.10.2022 по 30.01.2023 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0125 за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, з 30.01.2023 по 15.02.2024 право власності на нерухоме майно, що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:006:0125 переходило до третіх осіб.

Отже, у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна, розташованого на орендованій ним земельній ділянці, позивач з 30.01.2023 вже не був орендарем в розумінні Земельного кодексу України, Податкового кодексу України.

Таким чином, саме з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно за іншою особою (30.01.2023), у позивача як попереднього власника нерухомого майна зникає обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташовані відповідні об`єкти нерухомості, які відчужено.

Суд відхиляє доводи відповідача, що до 10.05.2024 право оренди спірної ділянки було зареєстровано за позивачем, а тому саме позивач зобов`язаний сплачувати орендну плату, оскільки, як вже вказував суд, за приписами частини 4 статті 36-1 Закону № 1952-IV державна реєстрація переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці яка перебувала у користуванні, зокрема на праві оренди, відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводиться одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача. Про перехід відповідного права державний реєстратор зобов`язаний негайно повідомити орендодавця, (якщо інформація про його місце проживання (місцезнаходження) міститься у Державному реєстрі прав) поштовим відправленням або електронною поштою.

Отже, на державного реєстратора покладений обов`язок при реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна, що розміщений на земельній ділянці, яка перебувала у користуванні, зокрема на праві оренди, відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, проводити одночасно із державною реєстрацією переходу права користування такою земельною ділянкою від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до його набувача.

Негативні наслідки щодо неналежної/невчасної реєстрації переходу права оренди земельної ділянки від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача права власності на нерухоме майно, що розташоване на такій земельній ділянці, не можуть покладатись на позивача.

Водночас, в силу положень пункту 287.1 статті 287 ПК України у позивача є обов`язок сплати податку за землю (орендної плати) за фактичний період перебування землі у користуванні у поточному році, тобто з 01.01.2023 по 30.01.2023 включно.

Відповідач у судовому засідання пояснив, що сума грошового зобов`язання, розрахована контролюючим органом у спірному періоді виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 23.12.2019 на підставі витягу із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.12.2019 нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:006:0125 на 2019 рік становить 4 061 779,47 грн. Вказана земельна ділянка відноситься до категорії Землі промисловості (а.с.188 на звороті).

Як вбачається з листів Держгеокадастру (а.с.207-2012) коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель для земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення становить:

за 2017-2020 роки 1,0;

за 2021 рік 1,1;

за 2022 рік 1,15.

Сума нормативної грошової оцінки земельної ділянки на 2023 рік становить 5 138 151,03 грн (4 061 779,47 х 1,0 х 1,1 х1,15).

Водночас, у податковому повідомлені-рішенні від 31.05.2023 №4-1533 нормативна грошова оцінка 5 138 488,30 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні не надав пояснення щодо розбіжності у розмірі нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Розмір орендної плати 12%, отже орендна плата за 2023 рік становить 616 578,12 грн (5 138 151,03 х 12%).

У 2023 році 365 днів, а тому розмір орендної плати з фізичних осіб за один день 2023 року становить 1 689,26 грн (616 578,12/ 365 днів).

Фактичний період перебування землі у користуванні позивача у 2023 році 29 днів (з 01.01.2023 по 29.01.2023 включно).

Отже, орендна плата за користування земельною ділянкою у 2023 році становить 48 988,40 грн (1 689,26 х 29).

Податковим повідомленням-рішенням від 31.05.2023 №4-1533 позивачу нарахована орендна плата за землю у сумі 616 618,60 грн.

Тому, податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4-1533 є правомірним в частині визначення позивачу суми грошового зобов`язання у розмірі 48 988,40 грн за 29 днів користування земельною ділянкою, а в частині нарахування грошового зобов`язання за період з 30.01.2023 по 31.12.2023 в сумі 567 589,72 грн (616 578,12 48 988,40) податкове повідомлення-рішення від 20.11.2024 № 2-1533-UA0095942 підлягає визнанню протиправним та скасуванню у зв`язку з відчуженням позивачем нерухомого майна, розташованого на орендованій ним земельній ділянці.

Суд відхиляє доводи представника позивача, що оскільки згідно з даними інтеграційної картки позивача станом на кінець 2022 року рахувалась переплата з орендної плати у сумі 74 682,57 грн (а.с.38), то позивач у повному обсязі сплатив орендну плату за 2023 рік, а тому податкове повідомлення-рішення від 31.05.2023 №4-1533 підлягає скасуванню у сумі 616 618,60 грн, виходячи з такого.

За приписами підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Отже, податкове повідомлення-рішення лише є повідомленням про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання на підставі якого вносяться відповідні зміни до інтеграційної картки платника податків та не враховує здійснені оплати платником податків.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом. (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу. (підпункт 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 ПК України)

Грошове зобов`язання визначене податковим повідомленням рішенням стає податковим боргом, якщо воно не було сплачене платником податків у строк визначений ПК України або якщо податкове повідомлення рішення не було скасоване.

І у разі виникнення податкового боргу платнику податків надсилається податкова вимога, яка враховує здійснені платником податків оплати з відповідного податку та скасовані податкові повідомлення рішення.

Водночас у цій справі предметом позову були саме податкові повідомлення-рішення, а не податкові вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 12 463,05 грн.

Згідно зі статтею 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674 «Про судовий збір» за подання фізичною особою або фізичною особою - підприємцем до суду позову майнового характеру, справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в даному випадку становить 830 869,98 грн, відповідно позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 8308,70 грн.

У зв`язку з цим, суд роз`яснює позивачу право подати відповідне клопотання про повернення помилково сплаченого судового збору у розмірі 4154,35 грн.

В даній справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме в сумі 781 841,10 грн (ППР від 31.05.2023 №4-1533 в сумі 567 589,72 грн та ППР від 20.11.2024 № 2-1533 в сумі 214 251,38 грн), що становить 94,10%.

Тому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7818,41 грн.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 31.05.2023 №4-1533 про донарахування зобов`язань в сумі 567 589,72 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 20.11.2024 №2-1533-UA0095942 про донарахування зобов`язань в сумі 214 251,38 грн.

У задоволені решти позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 7 818,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ).

Повне судове рішення складено 11.07.2025.

Суддя Олена ЛУКАШОВА