Справа № 520/14563/25
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 р. № 520/14563/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування страхового стажу ОСОБА_1 у періоди з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення, тобто з 16.09.2024, зарахувавши до її страхового стажу періоди з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на виконання рішення суду позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 16.09.2024. Проте, при розрахунку пенсії до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000. Позивач вважає неправомірними бездіяльність ГУ ПФ України в Харківській області щодо неврахування зазначених періодів роботи у страховий стаж, тому звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 09.06.2025 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана позивачу та відповідачу до електронних кабінетів через систему "Електронний суд", що підтверджується довідками про доставку електронних листів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого виклав свої заперечення проти позову, зазначивши, що на виконання рішення суду ГУ ПФ України в Харківській області з 16.09.2024 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах.

Вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1998, а саме, з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.04.1997 по 26.08.2000, оскільки зазначений дублікат трудової книжки заповнений з порушенням вимог Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників та відсутні довідки про підтвердження періодів роботи (документ або довідка про період навчання) у вищезазначених періодах.

Запис № 8, 9 за період роботи з 27.06.1991 по 14.09.1995 заповнений з порушенням вимог Інструкції № 58 п. 2.14 та 4.1, відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу та відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення.

Для зарахування періоду навчання з 31.08.1990 по 25.06.1991 необхідно надати документ або довідку про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів з інформацією про присвоєння кваліфікації.

Оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про нарахування заробітної плати (сплати внесків) за період роботи з 1998 (з 01.07.2000) по 26.08.2000 та відсутня довідка про період роботи з 13.04.1997 по 26.08.2000 відсутні підстави для зарахування зазначеного періоду до страхового стажу. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України), суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 у справі №520/28827/24, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФ України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Зобов`язано ГУ ПФ України в Харківській області з 16.09.2024 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 16.09.2024.

Як зазначає позивач, пенсія їй призначена без зарахування періодів роботи з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000, що також підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача.

Позивач звернулась до відповідача із зверненням, в якому просила провести перерахунок пенсії, з дня її призначення, зарахувавши до страхового стажу вищевказані періоди роботи.

Відповідач, листом від 28.04.2025 повідомив позивача, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 по справі №520/28827/24 виконано. Призначено з 16.09.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах.

Позивач, не погодившись з бездіяльністю ГУ ПФ України в Харківській області щодо неврахування періоду роботи з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000 у страховий стаж для обчислення її пенсії, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі за текстом - Закон № 1058-IV), який набрав чинності 01 січня 2004 року.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст.44 Закону № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що приписами пункту 1.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за № 58 (далі-Інструкції № 58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п. 1.3, 1.4 Інструкції № 58 при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Згідно п.п.2.2 пункту 2 Інструкції № 58, заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Згідно п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Як встановлено судом під час розрахунку пенсії позивача відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1998, а саме, з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.04.1997 по 26.08.2000, оскільки зазначений дублікат трудової книжки заповнений з порушенням вимог Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників та відсутні довідки про підтвердження періодів роботи (документ або довідка про період навчання) у вищезазначених періодах.

Тобто, позивачем був наданий відповідачу дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 від 21.09.1998, в якому зазначаються відомості про спірний період роботи позивача.

Суд звертає увагу на те, що розділом 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників визначено порядок оформлення дублікатів трудових книжок працівникам.

Так, приписами п. 5.1. Інструкції № 58 передбачено, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Так, згідно з пунктом 5.2 Інструкції № 58 дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

З огляду на положення Інструкції №58 суд звертає увагу на те, що оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містить будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки, зокрема пенсійними органами.

При цьому, слід зазначити те, що виходячи з положень Інструкції №58, належним чином оформлений дублікат трудової книжки має юридичну силу самої трудової книжки.

У спірному випадку пенсійним органом не конкретизовано в чому саме виявилось порушення законодавства при заповненні дубліката трудової книжки позивача.

Також, системний аналіз вищевикладених положень Інструкції № 58 дозволяє встановити, що перевірку наявності первинних документів для внесення записів про роботу у період до дати оформлення дубліката трудової книжки та належність оформлення таких документів здійснює підприємство за останнім місцем роботи працівника, яке оформлює дублікат трудової книжки. Наявність чи відсутність належно оформлених документів впливає на повноту записів про стаж роботи по окремих періодах роботи. Інструкція не містить будь-яких положень щодо здійснення такої перевірки іншими особами, відмінними від підприємства, яке оформлює дублікат трудової книжки, зокрема пенсійними органами.

Так, не зараховуючи періоди роботи позивача з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 31.08.1990 по 25.06.1991, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.04.1997 по 26.08.2000, відповідач зазначив про відсутність довідок про підтвердження періодів роботи (документ або довідка про період навчання) у вищезазначених періодах.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, не може впливати на його особисті права.

Отже, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах, відтак суд не погоджується з діями відповідача щодо неврахування спірного трудового стажу позивача з підстав відсутності підтвердження архівними довідками періоду роботи, зазначеного в дублікаті трудової книжки.

Вищенаведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Приписами пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз норм чинного законодавства, дозволяє зробити висновок, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Так, позивачем для підтвердження трудового стажу був наданий дублікат трудової книжки. Наявність саме дублікату трудової книжки не є підставою для необхідності підтвердження пенсійним органом періодів, зазначених у дублікаті трудової книжки, додатковими документами.

Разом із тим, статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. Крім того, відповідно до п.20 цього Порядку, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5); у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.17 указаного Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведених норм уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, при цьому за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями підтвердження трудового стажу може здійснюватися органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Так, з дублікату трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 21.09.1998 судом встановлено наявність наступних у ній записів:

- запис №3: 17.07.1988 прийнята на посаду виробника шпалер до Кооперативу «Інтер`єр» на підставі наказу №3 від 17.07.1988;

- запис №5: 25.01.1990 звільнена по ст. 40 п.1 КЗПП (ліквідація), на підставі наказу №3 від 03.01.1990;

- запис №6,7: з 31.08.1990 по 25.06.1991 навчання на машиністку, на підставі наказів №67 від 31.08.1990, №62 від 25.06.1991;

- запис №8: 27.06.1991 прийнята на роботу водієм категорії В, на підставі наказу №2 від 27.06.1991;

- запис №9: 14.09.1995 звільнена за власним бажанням, на підставі наказу №76 від 14.09.1995;

- запис №10: 01.10.1995 прийнята на посаду експедитора до МП «Восход», на підставі наказу №10 від 01.10.1995;

- запис №11: 28.12.1996 звільнена по ст. 40 п.1 КЗПП (ліквідація), на підставі наказу №12 від 28.12.1996;

- запис №12: 13.04.1997 прийнята на посаду експедитора до ТОВ «СЛІК 1», на підставі наказу №22-С від 13.04.1997;

- запис №13: 26.08.2000 - звільнена за власним бажанням, на підставі наказу №14-а від 26.08.2000;

Дублікат трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 21.09.1998 оформлений у відповідності до вимог законодавства, а саме дублікат містить інформацію стосовно дати прийняття на роботу, найменування підприємства, де працював позивач, а також зазначено на підставі яких наказів позивач приймався на роботу та звільнявся. Більш того, записи в дублікаті трудової книжки виконані акуратно, не містять виправлень чи закреслень.

Отже, посилання пенсійного органу на відсутність можливості підтвердити спірний період, зазначений у дублікаті трудової книжки, є безпідставними, оскільки наданий позивачем дублікат трудової книжки, який має юридичну силу трудової книжки, містить конкретні відомості про спірні періоди роботи позивача, який не потребує додаткового підтвердження в даному випадку.

Таким чином, суд вважає, що періоди роботи позивача з 17.07.1988 по 25.01.1990 та з 01.10.1995 по 28.12.1996 підлягають до зарахування у страховий стаж позивача, оскільки пенсійним органом не обґрунтовано підстави для їх не зарахування, окрім як відсутність довідок про підтвердження періодів роботи.

Натомість, як зазначено вище, уточнюючі довідки для підтвердження трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Щодо періоду роботи позивача з 27.06.1991 по 14.09.1995, суд зазначає наступне.

Відповідач покликається на те, що період роботи з 27.06.1991 по 14.09.1995 заповнений з порушенням вимог Інструкції № 58 п. 2.14 та 4.1, відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу та відсутній підпис посадової особи в записі про звільнення, а тому відсутні підстави для зарахування цього періоду роботи.

Так, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а, отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому відсутність назви підприємства при прийнятті на роботу та підпису посадової особи в записі про звільнення (невірне заповнення трудової книжки) не може бути підставою для незарахування періоду роботи до страхового стажу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту позивача.

З огляду на вищевикладене, позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, оскільки обов`язок з належного оформлення трудової книжки законом покладено на страхувальника.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та від 13.06.2018 у справі №813/782/17.

Відтак, суд зазначає, що період роботи позивача 27.06.1991 по 14.09.1995 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду навчання з 31.08.1990 по 25.06.1991, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З аналізу наведених норм слідує, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За приписами наведених норм, уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 307/3091/16-а.

Так, з дублікату трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 21.09.1998 судом встановлено наявність наступних у ній записів:

- запис №6,7: з 31.08.1990 по 25.06.1991 навчання на машиністку, на підставі наказів №67 від 31.08.1990, №62 від 25.06.1991 (курси стенографії).

Разом з тим, з відповідного запису в дублікаті трудової книжки неможливо встановити, в якому закладі освіти та на якій формі (денній, заочній) проходила навчання позивач та що таке навчання відповідає приписам 8 Порядку № 637.

Окрім цього, позивачем ні до суду, ні до пенсійного органу не подавались підтверджуючи довідки, дипломи, свідоцтва чи інші документи, які підтверджують проходження навчання позивачем у період з 31.08.1990 по 25.06.1991.

Таким чином, суд вважає доводи відповідача про необхідність надання уточнюючих документів про навчання у зазначений період обґрунтованими.

Відтак, період навчання позивача з 31.08.1990 по 25.06.1991 не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо періоду роботи позивача з 13.04.1997 по 26.08.2000, суд зазначає таке.

Відповідач зазначає, що вказаний період роботи не зарахований до страхового стажу, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про нарахування заробітної плати (сплати внесків).

Такі доводи відповідача суд оцінює критично, з огляду на таке.

Так, на виконання Указу Президента України від 04.05.1998 № 401 "Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування", постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 № 794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування" (далі - Постанова № 794) та постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.1998 № 832 "Про заходи щодо поетапного впровадження у Пенсійному фонді автоматизованого персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування впроваджено протягом 1998-2000 років.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 794 починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій здійснюється із заробітку особи за періоди роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого обліку. Відтак, персоніфікований облік відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є обов`язковим з 01 липня 2000 року.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти до висновку, що для підтвердження наявності у особи страхового стажу необхідно надати до органів Пенсійного фонду України:

- за періоди роботи до впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - належним чином оформлену трудову книжку, а за її відсутності або коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, інші документи, що містять відомості про періоди роботи особи;

- за періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування - індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, за встановленою формою.

При цьому, згідно із статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески.

Втім, на думку суду, виходячи зі змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку, у свою чергу, нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Верховний Суд у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17 зробив висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків. Крім того, колегія суддів зауважила, що, за загальним правилом, несвоєчасна сплата (несплата) підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 13.04.1997 по 26.08.2000 з підстав відсутності сплати страхових внесків.

Інших підстав для неврахування зазначених періодів роботи до страхового стажу позивача відповідачем не зазначено.

Отже, відповідач протиправно не зарахував періоди роботи позивача з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.04.1997 по 26.08.2000 до страхового стажу позивача.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування страхового стажу ОСОБА_1 у періоди з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення, тобто з 16.09.2024, зарахувавши до її страхового стажу періоди з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд враховує, що відповідно до положень частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування страхового стажу ОСОБА_1 у періоди з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення, тобто з 16.09.2024, зарахувавши до її страхового стажу періоди з 17.07.1988 по 25.01.1990, з 27.06.1991 по 14.09.1995, з 01.10.1995 по 28.12.1996, з 13.07.1997 по 26.08.2000.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму сплаченого судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН