Справа № 560/16103/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/16103/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Драновський Я.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

09 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, прийняте 02.10.2024 начальником 1-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " лейтенантом ОСОБА_2 , відповідно до якого відмовлено у виїзді з України громадянину України позивачу з причини відсутності підстав на перетинання державного кордону України;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", не чинити перешкод позивачу в перетині державного кордону України для супроводу ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон та висновку ЛКК №3 від 07.08.2021, акту огляду у МСЕК від 28.10.1998, акту про встановлення факту здійснення особою стороннього догляду від 04.09.2024.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.12.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 02.10.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині відмови у задоволенні позову, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом обрано неефективний спосіб захисту порушених прав позивача.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що підставою ухвалення оскаржуваного рішення є фактично указ Президента від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" щодо введення тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 33 Конституції України, а також ненадання документів.

Позивач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 02.10.2024 позивач здійснював супровід свого діда, ОСОБА_3 , інваліда II групи, за кордон.

Прибувши до міжнародного пункту пропуску "Лужанка" з метою перетину державного кордону України разом із ОСОБА_3 , надав посадовій особі Держприкордонслужбі наступні документи: паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 ; посвідчення про приписку до призовної дільниці НОМЕР_2 паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_3 ; посвідчення № НОМЕР_3 від 20.06.2006; витяг з Реєстру територіальної громади, номер витягу 2024/009314145 від 05.08.2024; витяг з Реєстру територіальної громади, номер витягу 2023/002471674 від 24.03.2023; висновок ЛКК № 3 від 07.08.2021; акт огляду МСЕК від 28.10.1998; акт про встановлення факту здійснення особою стороннього догляду від 04.09.2024.

02.10.2024 начальником 1-ї групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення по відмову в перетинанні державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 тимчасово обмежений у праві виїзду з України у зв`язку із відсутністю підстав на перетинання ДКУ (супровід особи з інвалідністю; громадянин що супроводжував особу раніше не повернувся з-за кордону).

Позивач не погодився з таким рішенням відповідача та звернувся до суду.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 02.10.2024 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, не відповідає критеріям обґрунтованості, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивачу права на виїзд з України. При цьому, підстави для задоволення вимоги зобов`язального характеру відсутні.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Частина перша статті 2 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI (Закон №1710-VI) визначає, прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 3 Закону №1710-VI під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України "Про Державну прикордонну службу України", іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.

Згідно із частиною першою статті 14 Закону №1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону №1710-VI форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Встановлено, що обґрунтовуючи відмову в перетинанні державного кордону, відповідач у спірному рішенні від 02.10.2024 зазначив, що позивач тимчасово обмежений у праві виїзду з України у зв`язку із відсутністю підстав на перетинання ДКУ (супровід особи з інвалідністю; громадянин що супроводжував особу раніше не повернувся з-за кордону).

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №1710-VI громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону №3857-XII, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.

У рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач посилався на Закон України "Про правовий режим воєнного стану", указ Президента України щодо введення воєнного стану в Україні, закон, яким затверджено зазначений указ, та постанову Кабінету Міністрів України № 57, якою визначаються порядок та умови перетинання громадянами України державного кордону, проте не зазначив конкретну норму законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України.

Також спірне рішення не містить правової оцінки поданим позивачем документів на підтвердження підстави для виїзду за кордон, не визначає, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону.

Відсутність в оскаржуваному рішенні чітких та зрозумілих підстав його прийняття свідчить про необґрунтованість, а отже й про протиправність та необхідність скасування такого рішення.

Аналогічні правові висновки у подібних правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 12.11.2024 у справі №380/11916/22.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що міститься у постановах від 08.05.2018 у справі №815/3799/17, від 21.08.2018 у справі №810/3393/17 зазначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність в ієрархії нормативно-правовим актам.

До того ж, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкод позивачу в перетині державного кордону України є передчасними, адже спрямовані на захист у майбутньому права позивача.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.