Справа № 300/8762/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/8762/24 пров. № А/857/7010/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кузьмича С. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №300/8762/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Григорук О. Б.,

час ухвалення рішення 30 січня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Захаріїв Б.Д., звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії, зобов`язати пенсійний орган розглянути заяву про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви представника ОСОБА_1 згідно з довіреністю від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії від 25 серпня 2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 згідно з довіреністю від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 ОСОБА_2 від 25 серпня 2024 року про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії та прийняти рішення згідно частини 2 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється у разі неотримання пенсіонером призначеної пенсії протягом шести місяців підряд. Оскільки позивач не отримувала пенсію протягом 6 місяців підряд, тому виплата пенсії їй припинена. Зазначає, що підставою для вчинення дій, спрямованих на поновлення виплати пенсії, є подання відповідної заяви до уповноваженого органу Пенсійного фонду в установленому порядку особисто. Зауважує, що наявність у позивача права на поновлення виплати пенсії як особі, яка виїхала на постійне місце проживання за кордон, це не позбавляє її обов`язку подачі документів для поновлення виплати пенсії відповідно до вимог Порядку №22-1 та Закону №1058. Звертає увагу на те, що Порядком №22-1 та Законом №1058 не передбачено подання заяви на поновлення виплати пенсії представником заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально. З врахуванням наведеного вище, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13 жовтня 1992 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 14 листопада 2017 року отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 27 червня 2023 року №526, на підставі статті 49 Закону №1058-ІV, припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з липня 2023 року з підстав неотримання пенсії протягом шести місяців підряд.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративний суду від 27 листопада 2023 року у справі №300/5402/23, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним і скасування рішення від 27 червня 2023 року №526 та зобов`язання відповідача відновити виплату пенсії за віком з січня 2023 року.

25 серпня 2024 року представник позивача Захаріїв Б.Д. на підставі нотаріальної довіреності (з проставленим апостилем) звернувся до відповідача через веб портал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив: пенсію поновити та виплатити за минулий час суми неотриманої пенсії, до заяви додав засвідчену ЕЦП представника заявника копію довіреності від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 (а.с.3-6).

За результатом розгляду заяви представника позивача від 25 серпня 2024 року (вх. від 26 серпня 2024 року №6487/Г) Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області відповіддю від 17 вересня 2024 року №7826-6487/Г-02/8-0900/24 повідомило, що заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від імені ОСОБА_2 залишено без виконання, оскільки пунктом 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами), визначено, що заява про поновлення пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Відповідно до абзацу 10 пункту 10 змін до Порядку 22-1 та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 №33-1 слова "представником заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально" виключено.

Додатково роз`яснено, що постановою правління Пенсійного фонду України від 20 квітня 2023 року №21-1, яка набрала чинності 31 травня 2023 року, внесено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій №22-1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Внесені зміни стосуються осіб, які у зв`язку з агресією рф тимчасово проживають за кордоном та отримали тимчасовий захист або статус біженця. Зазначені особи у період дії воєнного стану в Україні та протягом трьох наступних місяців після місяця, в якому його буде припинено чи скасовано, заяву про призначення (поновлення) та документи, необхідні для призначення (поновлення) пенсії, можуть надсилати засобами поштового зв`язку. Для поновлення пенсії до заяви про призначення/перерахунок пенсії додаються: копія документу/документів про отримання тимчасового захисту або статусу біженця, реєстрацію їх місця тимчасового проживання/перебування за кордоном (з перекладом); оригінал документу про посвідчення факту, що фізична особа є живою (з перекладом); копія паспорта громадянина України. Форма заяви про призначення (поновлення) пенсії наведена в додатку 1 до Порядку №22-1. Заява про призначення (поновлення) пенсії може подаватись до будь-якого територіального органу Пенсійного фонду України незалежно від місця реєстрації особи, або може бути надіслана засобами поштового зв`язку. Додані до заяви про призначення (поновлення) пенсії копії документів повинні бути засвідчені дипломатичним представництвом або консульською установою України або нотаріально. Днем звернення за призначенням (поновленням) пенсії вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (пункт 1.8 Порядку №22-1) (а.с.8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як громадянка України, має безумовне право на виплату призначеної їй пенсії, а тому відмова пенсійного органу у поновленні виплати пенсії у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, і з метою ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд вважав необхідним вийти за межі позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви представника ОСОБА_1 згідно довіреності від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії від 25 серпня 2024 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 згідно довіреності від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 ОСОБА_2 від 25 серпня 2024 року про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії та прийняти рішення згідно частини 2 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що такі відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058) передбачає, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону №1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.51 Закону №1058 у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону №1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

На підставі ч.1-2 ст.46 Закону №1058 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За змістом ч.2 ст.49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є його конституційним правом.

Разом з тим, відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови, за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 13 жовтня 1992 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

У зв`язку з неотриманням пенсії позивачем протягом 6 місяців підряд виплата пенсії припинена з липня 2023 року відповідно до п.4 ч.1 ст.49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

25 серпня 2024 року представник позивача Захаріїв Б.Д. на підставі нотаріально завіреної довіреності (з проставленим апостилем) звернувся до відповідача через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив: пенсію поновити та виплатити за минулий час суми неотриманої пенсії, до заяви додав засвідчену ЕЦП представника заявника копію довіреності від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 (а.с.3-6).

При цьому, за результатами розгляду вказаної заяви представника позивача від 25 серпня 2024 року (вх. від 26 серпня 2024 року №6487/Г) Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області відповіддю від 17 вересня 2024 року №7826-6487/Г-02/8-0900/24 повідомило, що заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від імені ОСОБА_2 залишено без виконання, оскільки пунктом 10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зі змінами) визначено, що заява про поновлення пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Відповідно до абзацу 10 пункту 10 змін до Порядку 22-1 та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2021 №33-1 слова "представником заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально" виключено.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно зазначено, що вимога пенсійного органу щодо особистого звернення позивача з заявою про поновлення виплати пенсії ставить її право на соціальний захист у залежність від місця проживання (перебування), що є неприпустимим, а також суперечить інституту представництва на підставі довіреності.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що позиція відповідача стосовно того, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення до УПФ через уповноваженого представника, а й взагалі унеможливлює/нівелює право пенсіонера, який проживає за кордоном, на отримання пенсії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України. Очевидним є те, що необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009.

Таким чином, відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати без повернення до України; існуючі норми матеріального права не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, позбавляючи громадян України гарантованого права на отримання пенсії з формальних підстав

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як громадянка України, має безумовне право на виплату призначеної їй пенсії, а тому відмова пенсійного органу у поновленні виплати пенсії у формі листа свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, і з метою ефективного захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог шляхом: визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви представника ОСОБА_1 згідно з довіреністю від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 ОСОБА_2 про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії від 25 серпня 2024 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 згідно довіреності від 17 липня 2023 року №6970/2-07.2023 ОСОБА_2 від 25 серпня 2024 року про поновлення виплати пенсії та виплату за минулий час суми неотриманої пенсії та прийняти рішення згідно з ч.2 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 січня 2025 року у справі №300/8762/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді С. М. Кузьмич
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 09 липня 2025 року.