Справа № 420/12835/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП № 74006877 від 18.04.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2025 року залишено апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року - без змін.

Між тим, згідно ч. 3 ст. 34 КАС України, суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

Так, аналізуючи положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Повертаючись до обставин цієї справи, колегією суддів встановлено, що оскаржуваною постановою на пенсійний орган накладено штраф за невиконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року, що ухвалено в адміністративній справі № 420/16129/23.

В даному випадку, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області на виконання рішення суду у справі № 420/16129/23 нарахувало, але не виплатило ОСОБА_1 доплату до пенсії, розміром 14 300,00 грн.

При цьому, Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії.

На підтвердження внесення до вищезазначеного Реєстру, апелянтом надано до суду скріншот з Реєстру.

Невиплата нарахованих грошових коштів обґрунтовується пенсійним органом відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.

За таких обставин, вважаю помилковим висновок державного виконавця про невиконання пенсійним органом рішення суду без поважних причин.

Крім того, варто враховувати, що Верховний Суд в постановах від 07 листопада 2019 року (справа № 420/70/19), від 23 квітня 2020 року (справа № 560/523/19), від 24 січня 2018 року (справа № 405/3663/13-а), від 13 жовтня 2021 року (справа № 360/4708/20), від 13 жовтня 2021 року (справа № 360/4705/20) зазначав, що невиконання пенсійним органом судового рішення, в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

В наведених рішеннях, суд касаційної інстанції наголошував на тому, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це, на думку Верховного суду, не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, вважаю помилковими висновки судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Суддя О.А. Шевчук