Справа № 509/2471/25
Суддя: Спічак В. О.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/2471/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Спічака Вадима Олексійовича,

за участю:

секретаря судового засідання Попочебенюк Владлени Олександрівни

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся позивач ОСОБА_2 з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) про визнання незаконною та скасування постанови від 26.03.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Позов обґрунтовує тим, 26.03.2025 року черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 з урахуванням вимог ст. 235 КУпАП було складено протокол відносно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Постановою т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 26.03.2025 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Згідно даної постанови 26 березня 2025 року о 09 год. 30 хв., був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_1 . При перевірці документів було встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з цим ОСОБА_2 не оновив свої дані у встановленому законом строки. У встановленому правопорушенні вбачаються ознаки порушення правил військового обліку, а саме пункт 1 підпункт 1, 10, 10-1 Додатку 2 постанову КМУ № 1487 від 30.10.2022 року та тягне за собою накладення адміністративного стягнення від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

З винесеною Постановою № 383 про притягнення він не погоджується в зв`язку з тим, що позивач перебуває на військовому обліку та оновив свої дані в «РЕЗЕРВ +», а не в ІНФОРМАЦІЯ_1 , який склав протокол не маючи відповідних даних та з метою оновлення даних особисто отримав повістки від ІНФОРМАЦІЯ_1 № 5/14, 01/25. Згідно відмітки на повістках від 21.22.2024 року та 15.01.2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 дійсно був в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в подальшому пройшов ВЛК, військово-обліковий документ отримав за № НОМЕР_2 , де вказано, що він придатний до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони, а тому просить суд - визнати протиправною та скасувати постанову №383 за справою про адміністративне правопорушення від 26.03.2025 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, заявлені позовні вимоги підтримала.

Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення № 383 від 26.03.2025 року, позивачеві інкриміновано те, що громадянин ОСОБА_2 не перебуває на військовому обліку у відповідному районному (міському) територіальному центрі та соціальної підтримки.

Однак, позивачем до матеріалів позовної заяви долучені витяги із застосунку «РЕЗЕРВ+» «вбачається запис наступного змісту: «Дані уточнені вчасно», «Дата уточнення даних 20.05.2024», «Відстрочка до 12.11.2025» та «РЕЗЕРВ +» вбачається запис наступного змісту: «Дані уточнені вчасно», «Дата уточнення даних 15.01.2025», «Відстрочка до 09.05.2026», згідно з яких він перебував на військовому обліку.

Доказів того, що позивач ухиляється від військового обліку, був знятий з військового обліку або вчиняв якісь дії, направлені на перешкоджання відповідачеві у веденні військового обліку, відповідачем не надано.

З протоколу про адміністративне правопорушення № 383 від 26.03.2025 року не вбачається - які дії або бездіяльність допустив позивач.

Крім того, постановою № 383 від 26.03.2025 року, складеною т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 , про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, гр. ОСОБА_2 було притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення та накладено на нього штраф у сумі 17 000 грн.

Як вбачається з вказаної постанови, окрім того, що позивач не перебував на військовому обліку (як зазначено в протоколі), останній також не оновив свої дані у встановлені строки.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 та особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 для поновлення даних та отримання повістки.

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 21 листопада 2024 року №5/14 ОСОБА_2 потрібно було з`явитись 21.11.2024 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_1 для призову та поставки військовозобов`язаних до лав ЗСУ.

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 21 листопада 2024 року №5/14 ОСОБА_2 потрібно було з`явитись 21.11.2024 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_1 для призову та поставки військовозобов`язаних до лав ЗСУ.

Згідно повістки ІНФОРМАЦІЯ_1 14 січня 2025 року №01/25 ОСОБА_2 потрібно було з`явитись 15.01.2025 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оновлення військово-облікових даних.

На вказаній повістках проставлені відмітки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що ОСОБА_2 дійсно перебував 21.11.2024 року та 15.01.2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою уточнення своїх облікових даних чим виконав свій обов`язок щодо оновлення даних.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України № 3696-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до статті 210 КУпАП було внесено зміни, а саме - її доповнено частиною третьою, яка передбачає відповідальність за порушення правил військового обліку в особливий період.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Згідно з частиною першою статті 37 вказаного Закону, взяття на військовий облік військовозобов`язаних здійснюється районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки (ТЦК та СП) за місцем проживання особи.

Законом № 3696-ІХ також передбачено, що з 19.05.2024 року громадянам України було надано 60-денний строк (до 16.07.2024 року) для уточнення своїх облікових даних, що входить до змісту виконання військового обов`язку.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене вище суд дійшов висновку, що оскільки в діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3ст 210 КУпАП, то постанову № 383 по справі про адміністративне правопорушення, винесену 26 березня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_4 , про притягнення ОСОБА_2 , за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 17 0000 грн. слід скасувати, а провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 закрити на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, суд зауважує, що вимоги позивача щодо визнання протиправною постанови є безпідставними, оскільки, по-перше, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки вправі розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення через свого керівника, і по-друге, такий спосіб захисту як визнання протиправними дій та рішення під час оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності частиною третьою статті 286 КАС України не передбачений.

Отже, позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Так, разом з позовною заявою, представником позивача, адвокатом Юрченко В.В. надано суду Договір про надання правової допомоги від 09.05.2025 року та прибутковий касовий ордер №09/25 від 12.05.2025 року, відповідно до яких вартість наданих послуг становить 5 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що згідно статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, зазначила, що підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат:1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За положеннями пункту 4 статті1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VIвидами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VIврахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Погоджений гонорар за надання Адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у розмірі 5000,00 грн був належним чином підтверджений, а тому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

Враховуючи зазначені законодавчі приписи, у керуючись вимогами співмірності, необхідності, розумності, складності справи, розміру заявлених позовних вимог та обсягу доказів у справі, поведінку сторін під час розгляду справи тощо, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241, 246, 255, 268, 269, 286, 293, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову №383 від 26 березня 2025 року, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу, у розмірі 3500 гривень.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спічак В.О.