Справа № 140/6965/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6965/24 пров. № А/857/27693/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Волинської митниці на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (головуючий суддя: Смокович В.І., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

встановив:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , 04.07.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 15 квітня 2024 року № UA205050/2024/000057/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000321.

Обґрунтовує позов тим, що для виконання зобов`язань купівлі транспортного засобу позивач з PS-Automobile GmbH уклали 01 березня 2024 року контракт № 01/03-24, відповідно до якого було узгоджено порядок розрахунків, доставки автомобіля та оформлення необхідних документів. Після купівлі транспортного засобу позивачем було поінформовано Волинську митницю та створено попередню митну декларацію 24UA84U0, сплачено на рахунок митниці 216 252 грн, що відповідало митному платежу для розмитнення автомобіля «Mercedes-Benz», модель «Vito 116 CDI», 2018 року випуску, митною вартістю 13000,00 Євро. Відповідачем 15 квітня 2024 року було прийняте рішення про коригування митної вартості № UA205050/2024/000057/2 від 15 квітня 2024 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA2055050/2024/000321.

Зазначає, що підставами для прийняття оскаржуваного рішення слугували наступні доводи митного органу: продавець згідно контракту від 01 березня 2024 № 01/03-24 - фірма PS-Automobile GmbH, тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 грудня 2018 року № НОМЕР_1 виписане на DMT GmbH (OMS GmbH), вказана обставина на думку митного органу стала підставою для наявності ризиків стосовно умов та ціни придбання товару; пунктом 1.1. Контракту передбачено, що асортимент, кількість та ціна товару вказується у рахунку-фактур і (інвойсі), що є невід`ємною частиною цього Контракту. Наданий декларантом інвойс № 20243509 виписаний раніше (28 лютого 2024 року), ніж контракт 01 березня 2024 року; пункт 3.2. Контракту вказані умови поставки DAP Краківець. проте згідно з інформації з АСМО «Інспертор» перевізником товару зазначено безпосередньо позивача (покупця відповідно до умов контракту), що на думку митного органу ставить під сумнів достовірність заявлених відомостей щодо умов поставки та включення при цьому до митної вартості такої складової, як витрати на транспортування оцінюваного товару; надані декларантом на запит митного органу додаткові документи не містять достатніх відомостей для визнання заявленої митної вартості.

На думку позивача, подані декларантом документи підтверджують складові митної вартості за першим (основним) методом, дозволяють ідентифікувати оцінюваний товар та містять об`єктивні дані, що піддаються обчисленню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Волинської митниці про коригування митної вартості товару від 15 квітня 2024 року № UA205050/2024/000057/2.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000321.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір в сумі 3634,68 грн та 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом.

Позивач, 04.12.2024 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що між компанією PS-Automobile GmbH (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) 01 березня 2024 року укладено контракт № 01/03-24, за умовами якого продавець зобов`язався передати право власності й передати покупцю автомобіль, бувший у використанні, марки Mercedes-Benz Vito, НОМЕР_2 , 21 грудня 2018 року виготовлення, 192000км, а покупець оплатити й прийняти автомобіль у порядку та на умовах, передбачених цим Контрактом. Асортимент, кількість та ціна «Товару» вказується у рахунку-фактурі (інвойсу), що є невід`ємною частиною цього Контракту (пункт 1.1. Контракту).

Відповідно до пункту 3.1. Контракту, вартість автомобіля за цим Контрактом становить 13000 (тринадцять тисяч) Євро. Вказана вартість є остаточною та зміні не підлягає протягом усього терміну дії цього Договору.

Пунктом 3.2. Контракту передбачено, що ціна сформована на умовах DAP, Краківець, Україна (Інкотермс 2020), включаючи вартість упаковки, підготовки, та необхідні послуги, що використовуються для цілей підготовки, передачі й транспортування автомобіля.

Пунктом 4.1. цього Контракту передбачено, що покупець здійснює попередню оплату у розмірі 100% вартості Товару протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами цього Договору.

Згідно із пунктом 4.2. Контракту, платежі за цим контрактом здійснюються в EUR за рахунком, виставленим Продавцем до цього Договору (арк. спр. 18-19).

PS-Automobile GmbH 28 лютого 2024 року складено рахунок-фактури (інвойс) № 20243509 на продаж Mercedes-Benz Vito, WDF5290, за ціною 13 000,00 Євро (арк. спр. 17).

Для митного оформлення в режимі імпорту ввезеного на територію України транспортного засобу марки позивач подав до Волинської митниці митну декларацію № 24UA21U7 від 15 квітня 2024 на товар: «Автомобіль легковий, що був у використанні, марка згідно з довідником - MERCEDES-BENZ, модель згідно з довідником - VITO 116 CDI, номер кузова НОМЕР_2 …» (арк. спр. 149).

Задля підтвердження митної вартості транспортного засобу по МД № 24UA21U7 позивачем додано: рахунок-фактура (інвойс) від 28 лютого 2024 року № 20243509; декларацію про походження товару від 28 лютого 2024 року № 20243509; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14 березня 2024 року серії НОМЕР_3 ; банківський платіжний документ від 08 березня 2024 року № НОМЕР_4 ; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціальними експертними організаціями від 15 квітня 2024 року № 225; контракт від 01 березня 2024 року №01/03-24; договір про надання послуг митного брокера від 10 червня 2022 року № 0181; фото від 15 квітня 2024 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 13 квітня 2024 року UA.020.006658-24; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 15 квітня 2024 року 24UA21U7 (арк. спр. 17-31, 60-89).

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею встановлено, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять наступні розбіжності:

продавець згідно Контракту від 01 березня 2024 року № 01/03-24 - фірма PS-Automobile GmbH, тоді як свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 грудня 2018 року № НОМЕР_1 виписане на DMT GmbH (OMS GmbH). Вказане свідчить про наявність ризиків надання неправдивих відомостей стосовно умов та ціни придбання товару;

пунктом 1.1 Контракту передбачено, що асортимент, кількість та ціна товару вказується у рахунку- фактурі (інвойсі), що є невід`ємною частиною цього контракту. При цьому, наданий декларантом інвойс №20243509 виписаний раніше (28 лютого 2024 року), ніж підписаний Контракт (01 березня 2024 року);

в пункті 3.2 Контракту вказані умови поставки DAP Краківець. Разом з тим, згідно з наявною в Автоматизованій системі митних оформлень «Інспектор» інформацією, перевізником товару зазначено безпосередньо ОСОБА_1 (покупця товару відповідно до Контракту), що ставить під сумнів достовірність заявлених відомостей щодо умов поставки та включення при цьому до митної вартості такої складової митної вартості, як витрати на транспортування оцінюваного товару.

Згідно статті 53 та статті 54 Митного кодексу України декларанту було запропоновано надати в 10-денний термін наступні додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; згідно із пунктом 6 статті 53 Митного кодексу України декларант за власним бажанням може подавати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості.

Декларантом листом від 15 квітня 2024 року № 01/15 повідомлено, що інших документів, окрім поданих до митної декларації, ФОП ОСОБА_1 надано не буде (зворот арк. спр. 166).

Відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000321 (арк. спр. 34) та рішення про коригування митної вартості товарів № UA205050/2024/000057/2 (арк. спр. 32), у якому вказано, що у зв`язку із неможливістю застосування методу визначення митної вартості 2а (стаття 59 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні товари, митну вартість товару визначено за методом визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів згідно зі статтею 60 МК України, рівень митної вартості становить 18600 євро за шт (МД від 08 березня 2024 року №UA205170/2024/006402).

У подальшому, товар було випущено у вільний обіг за МД 24UA73U8 від 15 квітня 2024 року (зворот арк. спр 152-153).

Уважаючи такі рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду про їх оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості. (ч. 6 ст. 54 МК України).

Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4 ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 18 травня 2022 року у справі № 620/1735/20, від 21 вересня 2023 року у справі № 520/18432/21.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що наведені вище правові норми дають підстави для висновку, що митний орган при реалізації своїх повноважень, щодо контролю за правильністю обчислення митної вартості декларантом, мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості. Однак, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей через неповноту поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідність характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Тобто, наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою з огляду на те, що саме із цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування ним додаткових документів у декларанта та вчинення наступних дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, витребуванню підлягають не всі документи, що передбачені приписами статті 53 МК, а лише ті, що надають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.

Відтак, ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митним органом іншої митної вартості лише тоді, коли подані декларантом документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що митний орган зобов`язаний зазначати конкретні обставини, що викликали обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, а також причини неможливості її перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувавши як необхідність перевірки спірних відомостей, так і вказавши конкретні документи, надання яких може усунути такі сумніви.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до митного оформлення подано митну декларацію з метою розмитнення та випуску вантажу в обіг на території України наступні документи, зокрема: зовнішньоекономічний договір, документи, які підтверджують вартість транспортування, оплату товару, митна декларація щодо оформлення аналогічного товару в минулому тощо.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, Волинська митниця, засобами електронного зв`язку, надсилала пропозицію позивачу, відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Митного кодексу України, про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що декларантом листом від 15 квітня 2024 року № 01/15 повідомлено відповідачу, що інших документів, окрім поданих до митної декларації, ФОП ОСОБА_1 надано не буде (а. с. 166 зворот).

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем до митного оформлення подано, зокрема: рахунок-фактура (інвойс) від 28 лютого 2024 року № 20243509; декларацію про походження товару від 28 лютого 2024 року № 20243509; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14 березня 2024 року серії НОМЕР_3 ; банківський платіжний документ від 08 березня 2024 року № НОМЕР_4 ; висновок про якісні характеристики товарів, підготовлений спеціальними експертними організаціями від 15 квітня 2024 року № 225; контракт від 01 березня 2024 року № 01/03-24; договір про надання послуг митного брокера від 10 червня 2022 року № 0181; Фото від 15 квітня 2024 року; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу від 13 квітня 2024 року UA.020.006658-24; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів від 15 квітня 2024 року 24UA21U7 (а. с. 17-31, 60-89).

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що між компанією PS-Automobile GmbH (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) 01 березня 2024 року укладено контракт № 01/03-24, за умовами якого продавець зобов`язався передати право власності й передати покупцю автомобіль, бувший у використанні, марки Mercedes-Benz Vito, НОМЕР_2 , 21 грудня 2018 року виготовлення, 192000 км, а покупець оплатити й прийняти автомобіль у порядку та на умовах, передбачених цим Контрактом. Асортимент, кількість та ціна «Товару» вказується у рахунку-фактурі (інвойсу), що є невід`ємною частиною цього Контракту (пункт 1.1. Контракту).

Відповідно до пункту 3.1. Контракту, вартість автомобіля за цим Контрактом становить 13000 (тринадцять тисяч) Євро. Вказана вартість є остаточною та зміні не підлягає протягом усього терміну дії цього Договору.

До митного оформлення подано банківський платіжний документ від 08 березня 2024 року № 1JBKLO3 на суму 13000 євро.

У цьому платіжному документі є посилання на контракт від 01 березня 2024 року № 01/03-24 предметом якого є купівля позивачем в компанії PS-Automobile GmbH, автомобіля марки Mercedes-Benz Vito, НОМЕР_2 , 21 грудня 2018 року виготовлення, 192000 км за 13000 євро.

Тобто, такий платіжний документи від 08 березня 2024 року № 1JBKLO3 надає можливість ідентифікувати товар, який ввозиться на митну територію України за суму у 130000 євро.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем подано до митного органу документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Щодо покликання митного органу про наявність розбіжностей щодо продавця товару, що містяться в контракті від 01 березня 2024 року № 01/03-24 та в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, то суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана обставина жодним чином не впливає на митну вартість товару та сплату митних платежів при розмитненні транспортного засобу.

Крім цього, митне законодавство не встановлює обов`язку декларанту подавати документи про походження товару від попередніх власників, а питання щодо перевірки повноважень продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митного органу та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення митної вартості, з якої обраховуються митні платежі.

Щодо покликання відповідача, що інвойс № 20243509 виписаний 28 лютого 2024 року, тобто раніше підписання контракту 01 березня 2024 року № 01/03-24, то суд апеляційної інстанції вважає, що цей факт жодним чином не впливає на митну вартість товару, який вказаний у цьому інвойсі, оскільки, як в інвойсі, так і в контракті сторонами є одні і ж особи «Vadym Ruban» та «PS-Automobile GmbH», а предмет та вартість контракту також аналогічні інвойсу № 20243509

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що інвойс (рахунок-фактура) підтверджує лише договірну ціну товару, яку узгодили сторони між собою, а не про її фактичну сплату.

Натомість, у матеріалах справи наявний банківський платіжний документ від 08 березня 2024 року № 1JBKLO3 на суму 13000 євро, який підтверджує фактичну оплату та підтверджує заявлену митну вартість товару відповідно до п. 4 та п. 5 ч. 2 ст. 53, ст. 58, ст. 368 МК України.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідача на сумніви щодо достовірності заявлених відомостей, щодо умов поставки та включення при цьому до митної вартості такої складової митної вартості, як витрати на транспортування оцінюваного товару, оскільки перевізником товару виступав безпосередньо позивач - ОСОБА_1 , що, у свою чергу, не свідчить щодо порушення умов поставки та включення витрат на транспортування до оцінюваного товару.

Отже, перевіривши товарно-супровідні документи, які подані для підтвердження митної вартості товарів, суд апеляційної інстанції вважає, що такі містили належні, об`єктивні та достовірні відомості про числові складові заявленої митної вартості.

Натомість, відповідачем не доведено неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем документів для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки подані декларантом відповідачу документи надавали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору, тобто за основним методом, а тому оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підлягають скасуванню.

Щодо стягнення витрат витрат на професійну правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу подано, зокрема: договір № 1/20-06/2024 про надання правової допомоги від 20 червня 2024 року укладений між адвокатом Полетило Павлом Сергійовичем та позивачем, акт прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 02.10.2024, платіжну інструкцію від 25 червня 2024 року № 154 та від 03 липня 2024 року № 156 на суму 20 000,00 грн.

Згідно з акт прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги від 02.10.2024 адвокат надав правничу допомогу при розгляді справи про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості від 15 квітня 2024 року № UA205050/2024/000057/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA205050/2024/000321.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг та розрахунком таких витрат.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (20000 грн), не відповідає критеріям співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи вищенаведене, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що заяву про стягнення витрат на правничу допомогу необхідно задовольнити частково та стягнути на користь позивача 2500 грн витрат на правничу допомогу.

Таким чином, апеляційна скарга Волинської митниці не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, а тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 311, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 140/6965/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін