Справа № 750/8312/25
Суддя: Маринченко О. А.
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 750/8312/25
Провадження № 2-а/750/207/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Маринченко О.А., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

11 червня 2025 року ОСОБА_1 з використанням засобів поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ? ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 355 від 07 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі ? КУпАП), а справу закрити.

Обґрунтовано позов, зокрема, тим, що 04 березня 2025 року позивач був затриманий та доставлений працівниками поліції до Чернігівського обласного мобілізаційного центру начебто через те, що перебуває в розшуку та у зв?язку з нібито вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 КУпАП для припинення правопорушення та складання матеріалів. Того ж дня, черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 солдатом ОСОБА_2 було складено протокол № 355 про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 04 березня 2025 року о 06 год. 40 хв. уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачу було виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак, у порушення вимог абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. У подальшому, 07 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 було розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо позивача та винесено оскаржувану постанову, яка є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Дана постанова містить очевидну неточність щодо особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки вказана в ній дата народження особи, яка нібито відмовилася проходити медичний огляд, - 20 липня 1980 рік, не відповідає даті народження позивача, оскільки останній народився ІНФОРМАЦІЯ_6 . Така невідповідність є суттєвою та вказує на те, що особа, яка виносила постанову, неправильно встановила обставини справи. Зазначена помилка в ідентифікації особи позивача ставить під сумнів законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови. Крім того, в постанові не вказано обґрунтованих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбачено частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Позивач не відмовлявся проходити медичний огляд для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, а лише просив перенести його на іншу дату, у зв`язку з погіршенням самопочуття, необхідністю звернутися до лікарні та відсутністю медичних документів, які підтверджують його стан здоров?я, оскільки такі документи знаходилися вдома. Позивач в такий спосіб реалізував своє законне право на перенесення дати обстеження, у зв`язку з об`єктивними обставинами. Дане прохання є обгрунтованим, оскільки проходження медичного огляду без відповідних документів ускладнює встановлення стану здоров?я позивача та ступеня його придатності до військової служби. Однак, після прохання перенести медичний огляд на іншу дату співробітники мобільного Чернігівського обласного мобілізаційного центру вручили йому повістку № 03/0038 від 04 березня 2025 року, відповідно до якої позивач мав з?явитися 05 березня 2025 року о 09 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. Вказані обставини підтверджують, що позивач 04 березня 2025 року не відмовлявся від проходження медичного огляду для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, так як у нього згідно врученої повістки був обов?язок з?явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 05 березня 2025 року о 09 год. 00 хв. для уточнення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. Законодавство України, зокрема, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не містить положень, які б визначали негайне проходження медичного огляду. Крім того, проходженню особою військово-лікарської комісії має обов?язково слідувати вручення відповідної повістки на таку дату, з метою надання часу належним чином звернутися до лікаря для отримання медичної карти амбулаторного хворого, а також підготувати та зібрати виписки з медичної документації тощо. Оскаржувана постанова не містить достатніх доказів, які б підтверджували факт відмови позивача від проходження медичного огляду. Також, примусове затримання позивача та його доставлення до Чернігівського обласного мобілізаційного центру за відсутності належних підстав ставить під сумнів законність дій уповноважених осіб. Оформлення направлення на проходження військово-лікарської комісії о 06 год. 40 хв. є незвичайною практикою, що може свідчити про порушення процедури та прав позивача. В діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки його відмова від негайного проходження військово-лікарської комісії не є порушенням законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , складаючи оскаржувану постанову, не врахував той факт, що у позивача була повістка № 03/0038 від 04 березня 2025 року, яка зобов`язувала позивача з`явитися для проходження військово-лікарської комісії 05 березня 2025 року, тобто на наступний день після складання протоколу № 355 про адміністративне правопорушення. До протоколу № 355 про адміністративне правопорушення від 04 березня 2025 року було додано направлення на проходження військово-лікарської комісії від 04 березня 2025 року, проте будь-яких доказів того, що позивач був належним чином з ним ознайомлений, матеріали справи не містять. Уповноважені особи Чернігівського обласного мобілізаційного центру, вручивши позивачу повістку № 03/0038 від 04 березня 2025 року із зазначенням дати явки на 05 березня 2025 року, фактично підтвердили, що медичний огляд має відбутися саме в цю дату. Також, позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Копія оскаржуваної постанови була направлена позивачу лише 30 травня 2025 року, тобто з порушенням строків, простим листом без трек-номера для відстеження. Оскільки позивач не викликався за повісткою до територіального центру комплектування та соціальної підтримки на 04 березня 2025 року з метою проходження медичного огляду для визначення ступеня придатності до проходження військової служби і надав пояснення про погане самопочуття, що потребує часу для надання медичних документів, що є його обов`язком, і законодавством допускається проведення медичного огляду протягом 4 днів, відповідач не мав правових підстав кваліфікувати дії позивача як відмову від обов`язку проходити медичний огляд для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби 04 березня 2025 року. Вимога співробітників Чернігівського обласного мобілізаційного центру щодо негайного проходження медичного огляду позивачем без урахування об`єктивних причин, таких як необхідність підготовки медичних документів, суперечить принципу пропорційності, порушує необхідний та справедливий баланс між індивідуальними правами громадянина на належний медичний огляд та інтересами держави, враховуючи, що чинне законодавство не вимагає проведення такого огляду негайно.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 червня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з даним позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов.

В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, у відзиві на позов відповідач вказує, що відповідно до оскаржуваної постанови, 04 березня 2025 року позивач відмовився проходити військово-лікарську комісію для встановлення ступеня придатності до проходження військової служби, чим порушив вимоги абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується направленням на військово-лікарську комісію № 260 від 04 березня 2025 року, журналом реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду мобільної групи ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , протоколом № 355 про адміністративне правопорушення від 04 березня 2025 року. Направлення на військово-лікарську комісію є достатньою підставою для виникнення обов`язку пройти таку комісію. Позивач станом на час розгляду справи в суді так і не пройшов військово-лікарську комісію, що спростовує аргументи позивача щодо неможливості пройти військово-лікарську комісію саме в той час, коли його доставила поліція. Аргументи, викладені позивачем у позовній заяві, не спростовують факт вчинення останнім адміністративного правопорушення та наявність вини в його діях, а оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

На підставі положень частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в справі докази, суд встановив таке.

04 березня 2025 року черговим ІНФОРМАЦІЯ_8 солдатом ОСОБА_2 складено протокол № 355 про адміністративне правопорушення, згідно з яким 04 березня 2025 року о 06 год. 40 хв. уповноваженим представником ІНФОРМАЦІЯ_4 було виписано направлення на проходження військово-лікарської комісії громадянину України ОСОБА_1 з метою визначення ступеня придатності до військової служби. Однак, у порушення вимог абзацу 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадянин ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП (а.с. 25-26).

Громадянинові ОСОБА_1 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені статтею 268 КУпАП. Також, ОСОБА_1 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11 год. 00 хв. 07 березня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , вул. Захисників України, 14-а, кабінет № 29.

У графі «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності» наявний підпис позивача.

Також, у графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності» міститься запис: «Я відмовляюсь проходити лікарів, тому що мені і так лягати в лікарню і проходити всіх тих лікарів, яких потрібно пройти на ВЛК».

До протоколу додано направлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , від 04 березня 2025 року № 260 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в Збройних Силах України, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період (а.с. 55).

Вказане направлення зареєстровано в Журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду мобільної групи ІНФОРМАЦІЯ_7 та ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 260 (а.с. 57-58).

Також, до протоколу додана копія облікової картки, копія бази «Оберіг», копія паспорта.

Крім того, позивачу виписано повістку № 03/0038 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 на 09 год. 00 хв. 05 березня 2025 року для уточнення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. (а.с. 28).

07 березня 2025 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 було винесено постанову № 355 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 17000 грн. (а.с. 24).

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 04 березня 2025 року громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням ІНФОРМАЦІЯ_4 (направлення за № 260 від 04 березня 2025 року), чим порушив абзац 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Дана постанова не містить підпису позивача.

У постанові зазначено, що копію постанови від 07 березня 2025 року № 355 про притягнення до адміністративної відповідальності 07 березня 2025 року направлено позивачу засобами поштового зв`язку по місцю проживання.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 7 КУпАП визначено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно з частиною першою статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Також, частиною першою статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Позивач не визнає вчинення ним адміністративного правопорушення, а тому вказані обставини відповідно до частини другої статті 77 КАС України зобов`язують відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність свого рішення.

При цьому, суд враховує, що для того, щоб особа була притягнута до адміністративної відповідальності необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу адміністративного правопорушення.

Обставини викладені в постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності повинні бути перевірені за допомогою доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Так, відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Також, згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Стаття 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до частини першої статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із частиною третьою статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, тобто при її застосуванні необхідно застосовувати законодавчі акти, які визначають, зокрема, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні.

24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні було неодноразово продовжено і він діє і на даний час.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Згідно із частиною сьомою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Стаття 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин - від 28.02.2025), медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок № 560), визначає механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період; процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів; процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи; процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення; організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби; процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період; механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Згідно з положеннями пункту 74 Порядку № 560 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин - від 04.03.2025) військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог пункту 74-3 цього Порядку. Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилається в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з урахуванням вимог пункту 74-3 цього Порядку. Особам віком до 45 років у направленні для проходження медичного огляду зазначається про необхідність визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Відповідно до пункту 74-1 Порядку № 560 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин - від 04.03.2025) для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування. Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією. Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Таким чином, з наведеного слідує, що процедурі проходження особою медичного огляду передує видача направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, яке сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. На вказане направлення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу мав накласти кваліфікований електронний підпис у день його формування.

Так, в матеріалах справи наявне направлення позивача для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в Збройних Силах України, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації, в особливий період № 260 від 04 березня 2025 року, однак воно не сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як того вимагає Порядок № 560.

За вказаних обставин, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися правомірним.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого рішення, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Також, відповідно до статті 139 КАС України необхідно здійснити розподіл судових витрат.

Так, статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 16 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «Лігал Айк`ю Груп» на підставі договору № 05/06/25/1 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05 червня 2025 року (а.с. 39-41).

Пунктом 3.1 договору № 05/06/25/1 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 05 червня 2025 року визначено, що вартість послуг за домовленістю сторін становить 11500 (одинадцять тисяч п`ятсот) грн.

Копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 05 червня 2025 року підтверджується сплата Адвокатському об`єднанню «Лігал Айк`ю Груп» 11500 грн. за надання правничої допомоги (а.с. 43).

Згідно із частиною другою, третьою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Враховуючи викладене, складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, виходячи з критерію розумності та співмірності, суд вважає за можливе стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 1500 грн.

Також, відповідно до статті 139 КАС на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 139, 241-246, 271, 272, 286, 297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову № 355 по справі про адміністративне правопорушення від 07 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 605 грн. 60 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 1500 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_10 ; місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Суддя