Справа № 600/3909/24-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3909/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сіжук О.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

09 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Сапальової Т.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з такими позовними вимогами:

- визнати протиправними дії щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії, з 01.07.2024 з урахуванням 58% відповідних сум грошового забезпечення, зазначеного у довідці №11/19166-суд від 14.11.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2024 з урахуванням 58% відповідних сум грошового забезпечення, зазначеного у довідці №11/19166-суд від 14.11.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до статті 26 частини шостої пункту «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з наданням права носіння військової форми одягу, з 01.07.2013, що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.08.2023 року №143-ос.

ОСОБА_1 з 02.08.2013 призначена пенсія за вислугу років з урахуванням 53% від суми грошового забезпечення з розрахунку 21 року вислуги відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Як слідує із Виписки із медичної картки стаціонарного хворого №1421, оформленої ІНФОРМАЦІЯ_2 , місто Львів, на підставі статей 61 «в», 64 «в», 42 «в», 13 «в», графи III Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (Додаток № 5 до Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України, затверджений наказом АДПС України № 333 від 06.05.2009 в редакції наказу № 450 від 14.06.2012), визначено, що наявне у ОСОБА_1 захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Обмежено придатний до військової служби.

21.06.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив здійснити перерахунок та виплату йому пенсії за вислугу років з урахуванням 58% відповідних сум грошового забезпечення, зазначеного у довідці №11/19166-суд від 14.11.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Однак, листом №3164-2881/П-17/8-2400/24 від 05.07.2024 року ГУ ПФУ в Чернівецькій області повідомило позивача про відсутність підстав проведення перерахунку пенсії. У листі наголошено, що відповідно до пункту «а» статті 13 Закону №2262-XII пенсії за вислугу років, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються у такому розмірі: за вислугу 20 років 50%, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55% відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років 3% відповідних сум грошового забезпечення. Оскільки позивач звільнений у запас, основний розмір пенсії визначено відповідно до вимог чинного законодавства України, тобто, 53% відповідних сум грошового забезпечення. Підстав для обчислення пенсії у більшому відсотку немає.

Також у вказаному листі відповідач зазначив, що з 01.03.2022 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та з 01.03.2023 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» позивачу проведено індексацію пенсії.

Позивач не погоджується такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом, що визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

Згідно Закону №2262-XII держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення пенсії позивачу) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

У свою чергу, редакція вказаної статті, чинна на час звернення позивача із заявою до ГУ ПФУ в Чернівецькій області щодо перерахунку його пенсії, аналогічно до попередніх редакції так само визначає, що пенсії за вислугу років призначаються звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», звільненим зі служби у Службі судової охорони та звільненим зі служби у Національному антикорупційному бюро України за віком чи через хворобу, звільненим зі служби в органах та підрозділах цивільного захисту за віком чи за станом здоров`я 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до наказу Голови Державної прикордонної служби України від 17.06.2013 № 354-ос, зі змінами внесеними наказом Голови Державної прикордонної служби України від 18.07.2013 року № 458-ос, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України відповідно до статті 26 частини шостої пункту «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У зв`язку з зазначеним, суд вважає, що у позивача було наявне право на першочергове призначення пенсії за вислугу років ще з 02.08.2013 у розмірі 58 процентів відповідних сум грошового забезпечення, тобто 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення за умови звільнення за станом здоров`я та 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення за один рік вислуги понад 20 років.

Враховуючи підстави та умови звільнення позивача, суд вважає, що у нього наявне право на врахування додатково 5 (п`яти) процентів відповідних сум грошового забезпечення, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням військовою служби.

Відповідно, відповідач протиправно відмовив позивачу в перерахунку його пенсії, виходячи зі складової його пенсійної виплати - основного розміру пенсії 58% грошового забезпечення (55 процентів відповідних сум грошового забезпечення за умови звільнення за станом здоров`я та 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення за один рік вислуги понад 20 років).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач має право на перерахунок та виплату пенсії, при цьому такий перерахунок має бути проведений з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії, тобто у відповідності до частини другої статті 51 Закону №2262-XII.

Позивач обґрунтовує наявність у нього права на перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2024 (з першого числа місяця, що йде за місяцем його звернення до відповідача про перерахунок пенсії).

Таким чином, відповідач, враховуючи вимоги наведеної вище норми, має провести його починаючи з 01.07.2024.

Стосовно доводів апелянта про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідці №11/19166-суд від 14.11.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі 600/726/24-а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 01.02.2022 та з 01.02.2023 з урахуванням розміру грошового забезпечення, зазначеного у довідках №11/19165-суд від 14.11.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2022 та №11/19166-суд від 14.11.2023 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023, виданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України, з урахуванням раніше виплачених сум.

Як слідує із протоколу про перерахунок пенсії з 01.03.2024, на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20.03.2024 у справі № 600/726/24-а позивачу проведено перерахунок пенсії з урахуванням грошового забезпечення, зазначеного у довідках про розмір грошового забезпечення від 14.11.2023 №11/19165-суд та №11/19166-суд, що враховується для перерахунку пенсії, виданих Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Відповідно, при здійсненні перерахунку пенсії органу Пенсійного фонду належить врахувати грошове забезпечення згідно виданої позивачу оновленої довідки.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору не свідчать про законність вчинених ним дій та не спростовують позиції суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Сапальова Т.В. Капустинський М.М.