Справа № 360/823/25
Суддя: О.М. Качанок
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/823/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Качанок О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що виразилась у не розгляді заяви позивача про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву позивача від 27 березня 2025 року про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти рішення про надання відстрочки на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позовну заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаний, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

05 травня 2022 року син позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

Оскільки, відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, він 27 лютого 2025 року на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 подав заяву про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До заяви позивач долучив нотаріально засвідчені копії: паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , картки платника податків, свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_1 від 17 жовтня 2022 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 319 від 15.11.2022, витягу з протоколу засідання ВЛК Центральної ВЛК ЗСУ про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 18 серпня 2023 року № 2697, свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_3 від 10 липня 2001 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України, роздрукований електронний військово-обліковий документ сформований в електронній базі «Резерв+» та витяг з реєстру територіальної громади № 2025/ від 07.01.2025 про місце проживання.

14 березня 2025 року на електронну адресу позивача надійшов лист від 13.03.2025 № СД/1705 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника, яким повідомлено, що заява позивача від 27.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період розглянута командуванням ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 надані документи не розглядалися, оскільки згідно з пунктом 2 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є порушником вищевказаної статті. Запропоновано позивачу звернутись для постановки на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за теперішнім місцем проживання і в подальшому заяви і документи для надання відстрочки від призову за мобілізацією надсилати до ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем мешкання позивача.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його заяви про надання відстрочки.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 29.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою, серед іншого, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі надіслати суду через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи відзив на позовну заяву (відзив) і всі докази разом з документами, що підтверджують надіслання (надання) позивачу копії відзиву та доданих до нього документів.

Ухвалами суду від 24.06.2025 та від 26.06.2025 витребувано у відповідача докази.

Також ухвалою від 26.06.2025 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в письмовому провадженні.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до положень частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується паспортом, карткою платника податків, витягом з реєстру територіальної громади, електронним військово-обліковим документом позивача.

Не є спірним питання у даній справі, оскільки підтверджується як позивачем у позові, так і відповідачем у листі від 13.03.2025 № СД/1705, а також вбачається з матеріалів справи, що 27.02.2025 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До заяви позивачем було додано: електронний військово-обліковий документ ОСОБА_1 , копію паспорта громадянина України - ОСОБА_1 , копію картки платника податків ОСОБА_1 , витяг з реєстру територіальної громади, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 319 від 15.11.2022, копію витяг з протоколу засідання Центральної ВЛК ЗСУ про встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 18 серпня 2023 року № 2697, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 .

Листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13.03.2025 № СД/1705 повідомлено, що заява від 27.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період розглянута командуванням ІНФОРМАЦІЯ_6 . Комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 надані документи не розглядалися, оскільки згідно з пунктом 2 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є порушником вищевказаної статті. Позивачу необхідно звернутись для постановки на військовий облік до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за теперішнім місцем проживання. В подальшому заяви і документи для надання відстрочки від призову за мобілізацією необхідно надсилати до ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем мешкання позивача.

Дослідивши документи, додані до заяви позивача про надання відстрочки від призову на військову службу від 27.02.2025, судом встановлено таке.

Син позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдат військової служби за контрактом, колишній стрілець-помічник гранатометника 3 десантно-штурмового батальйону, загинув ІНФОРМАЦІЯ_10 в районі виконання завдань за призначенням в ході ведення бойових дій. Причина смерті пов`язана із захистом Батьківщини.

Наведене підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_2 , витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань, (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 18.08.2023 № 2697, витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.11.2022 № 319, свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 .

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частинами першою, третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ).

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Згідно з частиною 14 статті 2 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону № 2232-ХІІ).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII).

Відповідно до статті 1 Закону № 3543-XII у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій (абзац п`ятий вказаної статті).

Частиною другою статті 4 Закону № 3543-XII визначено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації, яка діє по теперішній час.

Абзацом 2 частини 5 статті 22 Закону № 3543-XII визначено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації врегульовані статтею 23 Закону № 3543-XII.

Так, відповідно до пункту 4 частини 3 статті 23 Закону № 3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - Положення № 154).

Згідно з пунктом 1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до абзацу 9 пункту 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

18 травня 2024 року набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі - Порядок № 560).

Цей Порядок визначає, зокрема процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення (абзац 5 пункту 1 Порядку № 560).

Відповідно до пунктів 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Пунктом 58 Порядку № 560 визначено, що за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

Додатком 5 до Порядку № 560 визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 вказаного Переліку (категорія осіб, які мають право на відстрочку відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію») - жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або зникли безвісти за особливих обставин під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану - (документи, що підтверджують право на відстрочку) документи, що підтверджують родинні зв`язки (у тому числі посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України або посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, в якому проставляється відмітка про норму Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якої особі надано статус, або витяг із Єдиного державного реєстру ветеранів війни), витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях або забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану (у тому числі сповіщення або копія акта службового розслідування, або витяг із наказу про виключення із списків особового складу (із зазначенням підстави).

Згідно з пунктом 59 Порядку № 560 за наявності технічної можливості відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період може оформлятися та надаватися автоматично у разі створення запиту на її оформлення військовозобов`язаним через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У разі виявлення шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних відсутності у військовозобов`язаного законних підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, оформлену автоматично, така відстрочка підлягає автоматичному скасуванню.

Пунктом 60 Порядку № 560, зокрема визначено, що комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

У разі коли комісія надіслала відповідні запити до органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, строк розгляду заяви та документів, що підтверджують право військовозобов`язаного на відстрочку, не перевищує 15 календарних днів. У разі неотримання від органу державної влади, іншого державного органу відповіді на запит комісія не пізніше ніж на п`ятнадцятий день з дати реєстрації заяви приймає рішення на підставі поданих заявником документів. Про відсутність відповіді від органу державної влади, іншого державного органу на запит зазначається в протоколі.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Як встановлено судом, позивач звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 27.02.2025 про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

До вказаної заяви позивачем було додано документи, необхідні для розгляду відповідного питання про надання йому відстрочки.

В свою чергу, у відповідності до вищенаведених положень законодавства, відповідач в особі відповідної комісії з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, утвореній при відповідачеві, був зобов`язаний розглянути відповідну заяву позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та додані до неї документи, та прийняти протягом семи календарних днів з дати її надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів, у разі надсилання відповідних запитів, вмотивоване рішення про надання або відмову у наданні позивачу відстрочки, яке оформлюється протоколом.

Однак, відповідач фактично не здійснив належний розгляд вказаної заяви позивача та комісія з розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації при ІНФОРМАЦІЯ_4 жодних рішень за наслідками розгляду такої заяви не приймала, що підтверджується у листі відповідача від 13.03.2025 № СД/1705.

У вказаному листі відповідача зазначено, що комісією при ІНФОРМАЦІЯ_4 надані документи не розглядалися, оскільки згідно з пунктом 2 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач є порушником вищевказаної статті.

Щодо наведених доводів відповідача, викладених у вищезгаданому листі, суд зазначає, що ані до цього листа, адресованого позивачу, ані до суду, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем правил військового обліку та притягнення його у зв`язку з цим до відповідальності. Судом таких обставин також не встановлено.

До того ж, порушення особою правил військового обліку не є підставою для не розгляду заяви такої особи про надання їй відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та не звільняє відповідний районний центр комплектування та соціальної підтримки від обов`язку розглянути таку заяву, у встановленому законодавством порядку та строки, та прийняти відповідне вмотивоване рішення.

Однак, відповідачем не було вчинено таких дій та не розглянуто належним чином заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу, чим допущено протиправну бездіяльність, яка порушує права позивача.

Щодо інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої позиції, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для висновків суду про протиправність бездіяльності відповідача, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не здійснив розгляд заяви позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, чим допустив бездіяльність, яка порушила права позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом.

Відтак, належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та прийняти рішення за наслідками її розгляду, в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, з третього пункту прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач також просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема прийняти рішення про надання відстрочки на підставі пункту четвертого частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Однак, як вже вказано судом вище, відповідач не розглядав заяву позивача про надання відстрочки від призову на військову службу у встановленому законодавством порядку та спосіб, також відповідачем не надавалась оцінка питанню наявності у позивача права на відстрочку від призову на військову службу, що є його компетенцією, та не приймалось відповідних рішень про надання або відмови в наданні позивачу відстрочки, а тому наведені позовні вимоги є передчасними.

Окрім того, визначення строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є виключними повноваженнями відповідача.

Підсумовуючи суд зазначає, що належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде прийняття рішення про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви позивача від 27.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача від 27.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти рішення за наслідками її розгляду, в установленому законодавством порядку.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при поданні позову був сплачений судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № ТЕВ8-2В8Х-4Н4Е-8МА7 від 08.04.2025.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, - в сумі 605,60 грн.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині першій статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС України).

Аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18.

У позові зазначено, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката складають 21225,00 грн. На підтвердження цих витрат надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 № 04/08 (далі - Договір), детальний опис наданих послуг правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 № 04/08, акт про прийняття-передачу наданих послуг правової допомоги від 16.04.2025, платіжну інструкцію № 381К-КЗЕ4-Х5А6-С735 від 21.02.2025 на суму 8400,00 грн та квитанцію до платіжної інструкції № 1 на переказ готівки 12825,00 грн, як докази сплати за надані адвокатом послуги.

Згідно з пунктом 1.1 Договору адвокат зобов`язується надавати клієнту наступні адвокатські послуги: представництво (захист) інтересів Клієнта у справі призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації у зв`язку із загибеллю сина.

Відповідно до пунктів 3.1-3.5 Договору на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару.

Всього гонорар адвоката складає в сумі 21225 (двадцять одна тисяча двісті двадцять п`ять гривень) 00 копійок, що є фіксованим розміром гонорару за надання адвокатських послуг незалежно від їх обсягів та витраченого адвокатом часу на їх виконання.

Гонорар адвоката, який підлягає оплаті ділиться на дві частини. Після підписання даного Договору клієнт сплачує частину гонорару в сумі 8400 гривень. Іншу частину в сумі 12225 гривень клієнт сплачує в разі виникнення спору та вирішення питання в суді, перед підготовкою та поданням позовної заяви.

У випадку необхідності понесення адвокатським об`єднанням додаткових витрат (відрядження, транспортні витрати і т.д.), клієнт додатково оплачує ці витрати в разі, якщо вони документально підтверджені.

Всі платежі за даним Договором здійснюються в національній валюті України - гривні шляхом зарахування на рахунок адвоката.

Згідно з детальним описом наданих послуг правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 № 04/08 на виконання цього Договору адвокат (Виконавець) в період часу з 04 серпня 2022 року, надав клієнту (Замовнику) правничу допомогу відповідно до умов договору, зокрема:

- надана консультація з правових питань з питань отримання відстрочки від призову на військову службу по мобілізації та отримання необхідних грошових виплат у зв`язку із загибеллю сина - вартість робіт 2000 гривень;

- підготовлені та направлені адвокатські запити у: Луцький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Новокадацький відділ Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - вартість робіт 4225 гривень;

- підготовлено заяву про відстрочку - вартість роботи 1000 гривень;

- сформовано та належним чином нотаріально посвідчено додатки до заяви про відстрочку - вартість робіт 1000 гривень;

- підготовлена позовна заява до суду - вартість робіт 10000 гривень;

- сформовано додатки до позовної заяви - вартість робіт 2000 гривень;

- підготовлені інші процесуальні документи в справі (акт надання правничої допомоги, детальний план виконаних робіт) - вартість робіт 1000 гривень.

Також згідно з актом про прийняття-передачу наданих послуг правової допомоги від 16.04.2025 Виконавець з 04 серпня 2022 року надав Замовнику правничу допомогу відповідно до Договору про надання правової допомоги № 04/08-2022 від 04 серпня 2022 року, а Замовник прийняв надані послуги:

- вивчено надані адвокату документи, які дають право на отримання відстрочки від військової служби під час мобілізації надана консультація з питань отримання відстрочки;

- підготовка та направлення адвокатських запитів до Луцького відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Новокадацького відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , відокремленого відділу територіального центру комплектування та соціальної підтримки для отримання документів необхідних для подання заяви про відстрочку;

- складання заяви на відстрочку, формування додатків до неї;

- складання позовної заяви та формування необхідних додатків до позовної заяви;

- направлення позовної заяви з додатками до суду.

Фіксована вартість наданої правничої допомоги за договором становить 21225 (двадцять одна тисяча двісті двадцять п`ять) гривень.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, у тому числі, у рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви»).

У справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) вказано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У зазначеному рішенні Європейського суду з прав людини також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим, Суд вказав, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також, у постанові від 19 лютого 2020 року у справі у справі № 755/9215/15-ц Великою Палатою Верховного Суду сформовано висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Слід вказати, що наявність або відсутність з боку іншої сторони заперечень проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для вирішення питання про співмірність заявлених до відшкодування судових витрат на правову допомогу (як це встановлено частиною сьомою статті 134 КАС), але не впливає на обов`язок суду під час вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу застосовувати вимоги частин першої-четвертої статті 134 цього Кодексу і перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим, окрім співмірності, критеріям.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.07.2023 у справі № 340/4492/22.

Окрім того, відсутність заперечень з боку іншої сторони проти відшкодування витрат на правничу допомогу не означає, що з такої сторони необхідно стягувати будь-який заявлений іншою стороною розмір вказаних витрат, навіть якщо такий розмір є необґрунтованим.

Суд вважає, що завищений розмір адвокатських витрат, який не відповідає критеріям розумності та співмірності, може покласти на іншу сторону, з якої стягуються такі витрати, надмірний тягар щодо їх відшкодування, який може бути неспівмірним допущеному порушенню, що суперечитиме засадам та принципам адміністративного судочинства.

Як вже зазначалось судом вище, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 21225,00 грн.

Однак, на переконання суду, такий розмір витрат не відповідає вищеназваному принципу співмірності до наданих адвокатом послуг, а також їх реальності.

Суд зазначає, що дана справа не є справою значної складності, також судом не було встановлено наявності виключної правової проблеми при вирішенні даного спору.

Також, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто адвокат не приймав участі при розгляді справи у суді.

До того ж, як вже зазначалось судом вище, за змістом пункту 1.1. договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 № 04/08, предметом цього договору є представництво (захист) інтересів ОСОБА_1 у справі призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації у зв`язку із загибеллю сина.

Пунктом 3.2. Договору визначено гонорар адвоката за надання юридичних послуг на виконання вказаного вище предмету Договору у розмірі 21225,00 грн, який позивач просить відшкодувати за даною позовною заявою.

Водночас з наведеного вбачається, що вказаний гонорар адвоката визначено з обох вищенаведених у Договорі питань, тобто за представництво (захист) інтересів ОСОБА_1 у справі призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина - військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року та оформлення відстрочки від призову на військову службу по мобілізації у зв`язку із загибеллю сина.

При цьому, предметом розгляду в даній справі є виключно дії (бездіяльність) відповідача щодо не розгляду заяви про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу, а тому є очевидним, що частина наведеного вище розміру витрат на правову допомогу, яку позивач просить стягнути з відповідача, не стосується даної справи.

Окрім того, до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження підготовки та направлення адвокатських запитів, на які містяться посилання в детальному описі наданих послуг правничої допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 04.08.2022 № 04/08 та в акті про прийняття-передачу наданих послуг правової допомоги від 16.04.2025, тобто ці послуги не підтверджуються жодними доказами. До того ж, позивачем не доведено їх пов`язаності з предметом розгляду саме цієї справи.

Також слід зазначити, що визначена між адвокатом та клієнтом сума за надані адвокатом послуги, стосується виключно відносин між клієнтом та адвокатом, та не може бути преюдиційною обставиною для суду.

Крім того суд зауважує, що позовні вимоги задоволено частково, а тому за правилами частини 3 статті 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тобто в даному випадку тягар судових витрат не може бути покладено виключно на відповідача, оскільки це суперечитиме положенням вказаної норми адміністративно-процесуального законодавства.

Тож суд зазначає, що виходячи з наведених положень адміністративно-процесуального законодавства, а також критеріїв реальності витрат на правову допомогу в цій справі (встановлення їхньої дійсності та необхідності), доведеності таких витрат з урахуванням усіх вищенаведених судом обставин у сукупності, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн, що, на думку суду, є співмірною сумою для цієї справи, з урахуванням наведених висновків суду, встановлених обставин та наданих адвокатом послуг.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 27.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.02.2025 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на підставі пункту 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та прийняти рішення за наслідками її розгляду, в установленому законодавством порядку.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 11.07.2025.

Суддя О.М. Качанок