Справа № 140/5145/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5145/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 20.03.2025 №77 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошовому допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після призначення пенсії 19.07.2024 позивач 13.03.2025 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області з заявою про виплату грошової допомоги, як медичному працівнику, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV.

За наслідками розгляду даної заяви ГУ ПФУ в Полтавській області прийнято рішення від 20.03.2025 №77 про відмову у виплаті грошової допомоги, в зв`язку з відсутністю права на даний вид виплати, оскільки на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працює за основним місцем роботи в ТОВ «Волиньфарм» на посаді завідувача аптечного пункту. Форма власності підприємства не є державною або комунальною.

На переконання позивача, відмова відповідача у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій є протиправною, оскільки нею дотримано всі вимоги встановлені законодавством для здійснення такого призначення. У зв`язку з цим, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву №1600-0802-7/42397 від 02.06.2025 позовних вимог не визнав та просив у їх задоволенні відмовити повністю. Вказав, що з аналізу норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.

Аналіз наданої ОСОБА_1 заяви від 13.03.2025, щодо призначення одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення, згідно пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, свідчить про відсутність права на призначення одноразової грошової допомоги оскільки у реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація, що підтверджує роботу в закладі державної та комунальної форми власності, передбаченої Переліком №909.

В ході розгляду заяви, встановлено, що стаж роботи позивача, який дає право на виплату вказаної грошової допомоги, становить 33 роки 11 місяців 4 дні. На день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працює за основним місцем роботи в Фірмі «Волиньфарм» у формі товариства з обмеженою відповідальністю на посаді завідувача аптечного пункту. Форма власності підприємства не є державною або комунальною.

Отже, заклад в якому працювала та продовжує працювати позивач не відноситься до закладу, форма власності якого є державною або комунальною і тому відповідно до Переліку №909 переліком закладів, що дають право на пенсію за вислугу років, він не передбачений.

Таким чином, Управління вважає, що рішення від 20.03.2025 №77, яким відмовлено ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги, передбаченої п. 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю права на даний вид виплати, прийнято правомірно.

Зважаючи на вищезазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області діяло в межах правового обов`язку, який визначений для органів Пенсійного фонду України чинними нормативно-правовими актами України у сфері пенсійного забезпечення та вважає вимоги Позивача про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, представник відповідача вказує, що обов`язок щодо виплати пенсії покладається на пенсійний орган, в якому пенсіонер перебуває на обліку, яким в даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (а.с.32-60).

Інших заяв по суті справи чи клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, як одержувач пенсії по віку згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) з 19.07.2024, що підтверджується перерахунком пенсії від 22.08.2024 (а.с.8).

13.03.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області, за місцем свого проживання, із заявою щодо нарахування та виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії (а.с.45).

Рішеннями ГУ ПФУ в Полтавській області від 20.03.2025 №77, яке за принципом екстериторіальності розглянуло вказану вище заяву позивача, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні такої грошової допомоги у зв`язку з тим, що на день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працює за основним місцем роботи в ТОВ «Волиньфарм» на посаді завідувача аптечного пункту, а форма власності підприємства не є державною або комунальною (а.с.7).

Не погоджуючись з вказаним рішенням про відмову у призначенні та виплаті разової грошової допомоги у розмірі 10 пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV Закону №1058-ІV, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом №1058-IV.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Згідно з п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-»ж» ст. 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу процитованих норм законодавства слідує висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Постановою КМУ від 04.11.93 року № 909 затверджено «Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», в Розділі 2 Охорона здоров`я якого зазначено найменування закладів і установ: аптеки, аптечні кіоски, аптечні фармацевти, магазини, контрольно-аналітичні лабораторії, асистенти фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборанти.

Згідно з пунктом 2 примітки до Переліку №909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком дає право на пенсію за вислугу років, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Згідно з пункту 5 примітки до Переліку №909, робота на посаді провізора в закладах і установах, зазначених у цьому Переліку, до переведення на посаду фармацевта відповідно до Зміни №10 до національного класифікатора ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженої наказом Мінекономіки від 25.10.2021 №810, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я» затверджено Перелік посад фармацевтів у закладах охорони здоров`я. Згідно із цим переліком, до посад фармацевтів належать посади керівників фармацевтичних (аптечних) закладів та їхні заступники, керівники структурних підрозділів, фармацевти.

За визначенням Європейської асоціації лікарняних (шпитальних) фармацевтів (European Association of Hospital Pharmacists - EAHP), лікарняна аптека - це заклад охорони здоров`я, який охоплює практичну і професійну діяльність з вибору, приготування, зберігання, відпуску лікарських засобів та медичних виробів за призначенням.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» аптеки віднесено до закладів охорони здоров`я. Зокрема вказано, що заклади охорони здоров`я можуть добровільно проходити акредитацію в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Крім того, пунктом 7 Правил роздрібної реалізації лікарських засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1997 №447 , аптеки також віднесено до закладів охорони здоров`я.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що до закладів охорони здоров`я віднесені лікарняні заклади, аптечні бази (склади), бази (склади) медичної техніки, аптеки, а до посад, які надають право на пільгову пенсію віднесені посада, зокрема, провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад).

А відтак, робота на посадах фармацевтів (незалежно від найменування такої посади) відноситься до переліку посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років та зараховується до спеціального стажу.

Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення із заявою про призначення пенсії позивачка досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, мала спеціальний страховий стаж роботи, що дає право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на підставі п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та будь-якого іншого виду пенсії не отримувала, що відповідачем не заперечується.

Водночас, спірним є питання чи працювала позивачка в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який дає право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 48 Кодексу законів про працю України, ст. 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно положень статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж для призначення пенсій, с трудова книжка.

У відповідності до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої Порядком № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з записами в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.08.1986 з 06.08.1986 позивач прийнята на роботу в Старовижівську ЦРЛ №36 на посаду провізора-аналітика на час декретної відпустки по догляду за дитиною до півтора року (наказ №46 ВІД 06.08.1986);

01.11.1986 переведена на постійну роботу провізора аналітика (наказ №65 від 01.11.1986);

09.10.2000 позивач звільнена з посади за згодою сторін (наказ №43 від 09.10.2000);

З 11.09.2000 позивач прийнята на посаду провізора госпрозрахункової аптеки ЦРЛ з виконанням обов`язків завідувача в Старовижівську центральну районну лікарню (наказ №79 від 08.09.2000);

З 18.10.2000 переведена на посаду провізора з вмінням обов`язків завідуючої госпрозрахункової аптеки (наказ №67 від 18.10.2000);

21.02.2002 позивач призначена провізором-завідувачем госпрозрахункової аптеки (наказ №17 від 12.02.2002);

З 12.02.2019 переведена на 1,0 посади завідувача аптеки-провізора госпрозрахункової аптеки (наказ №03-ос від 12.02.2019);

08.07.2020 звільнена з роботи у зв`язку з ліквідацією госпрозрахункової аптеки (наказ №173-ос/к від 07.07.2020);

04.11.2020 позивача прийнято на посаду завідувача аптечним пунктом №33 смт. Стара Вижівка в товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньфарм» (наказ №123к від 04.11.2020);

07.12.2023 прийнята на 0,25 посади клінічного фармацевта відділу з інфекційного контролю за зовнішнім сумісництвом у КНП «Старовижівська багатопрофільна лікарня» (наказ №189-ос/к від 06.12.2023);

01.05.2024 переведена на 0,5 посади клінічного фармацевта відділу з інфекційного контролю за зовнішнім сумісництвом (наказ №60-ос/к від 01.05.2024) (а.с.10-14).

Статтею 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-XII (далі - Закон №2801-XII) визначено, що заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації.

Статтею 16 Закону №2801-XII передбачено заклади охорони здоров`я.

Залежно від форми власності заклади охорони здоров`я утворюються та функціонують як державні, комунальні, приватні чи засновані на змішаній формі власності. Державні та комунальні заклади охорони здоров`я не підлягають приватизації.

За організаційно-правовою формою заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати як комунальні некомерційні підприємства або комунальні установи. Заклади охорони здоров`я комунальної власності можуть утворюватися та функціонувати шляхом здійснення співробітництва територіальних громад у формах, передбачених законом, у тому числі як спільне комунальне підприємство.

Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки станом на день призначення пенсії (19.07.2024) вона працювала на посаді клінічного фармацевта відділу з інфекційного контролю за зовнішнім сумісництвом у КНП «Старовижівська багатопрофільна лікарня». Зазначений факт також підтверджується відомостями довідки №466/01-24 від 06.03.2025, що видана Комунальним некомерційним підприємством «Старовижівська багатопрофільна лікарня» (а.с.17-18).

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 № 245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Для роботи за сумісництвом згоди адміністрації за місцем основної роботи не потрібно.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що робота фармацевта в лікарняних закладах за сумісництвом підлягає зарахуванню як робота, що передбачена у Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі № 295/8391/15-а, згідно якої жоден нормативно-правовий акт, який входить до діючого законодавства України, не містить прямої заборони зараховувати до стажу роботи, який дає право на отримання пенсії за вислугу років медичним працівникам, роботу за сумісництвом.

Таким чином, суд констатує, що ОСОБА_1 на час призначення пенсії працювала у закладі комунальної власності, а саме в Комунальному некомерційному підприємстві «Старовижівська багатопрофільна лікарня».

Разом з тим, визначаючись щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 10-ти місячних пенсій як медичному працівнику відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає також таке.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Отже, необхідний спеціальний стаж для отримання вказаної грошової допомоги для жінок складає 30 років.

Як вбачається з спірного рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 20.03.2025 №77 відповідачем не заперечується наявність у позивача необхідного стажу для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій (33 роки 11 місяців 04 дні).

Факт роботи у сфері охорони здоров`я на посадах, які дають право на призначення вказаної грошової допомоги, підтверджується належними доказами.

При цьому дотримання позивачем інших умов, визначених приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, зокрема не отримання позивачем до цього будь-якої пенсії, відповідачем не заперечується.

Відтак, суд приходить до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.03.2025 №77, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи висновок суду щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.03.2025 №77, суд вважає, що належним способом захисту права позивача буде зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Полтавській області необхідно стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн, сплата якого підтверджується квитанцією від 11.05.2025.

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 20.03.2025 №77 про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошовому допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до п.7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, Полтавська область, місто Полтава, вулиця Гоголя, будинок 34, ).

Суддя А.Я.Ксензюк