Справа № 420/146/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/146/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.,

повний текст судового рішення

складено 13.03.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

01.01.2025 ОСОБА_1 звернулась до одеського окружного адміністративного суду з позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №14 від 19.12.2024 про часткову відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби період роботи в органах державної податкової служби з 31.05.1996 по 09.12.2024;

- обов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та здійснити нарахування і виплату з 13.12.2024 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» в розмірі 60% від заробітку, зазначеного у довідках ГУ ДПС в Одеській області №286/15-32-10-02-12 від 10.12.2024, №287/15-32-10-02-12 від 10.12.2024 та №286/15-32-10-02-12 від 10.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона працювала у податкових органах 31.05.1996 по 09.12.2024 та після звільнення, 13.12.2024 вона звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід з пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу». Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №14 від 19.12.2024 була частково задоволена її заява та протиправно відмовлено у переведені на пенсію за віком як державного службовця, з посиланням на відсутність правових підстав для зарахування періоду роботи з 31.05.1996 до 26.06.2013 та з 24.12.2013 до 01.05.2012 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений позов ОСОБА_1 :

- визнане протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №14 від 19.12.2024 «Про часткову відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 »;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.12.2024 про переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», з урахуванням висновків суду по цій справі;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 650,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки станом на 01.05.2016 у позивача відсутній необхідний стаж для переведення на пенсію за віком відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ та пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII. Так, апелянт звертає увагу на те, що правові підстави для зарахування періоду роботи з 31.05.1996 по 26.06.2013 та з 24.12.2013 по 01.05.2016 до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби відсутні. Адже періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Головне управління пенсійного фонду України в Одеській області своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджене паспортом серії НОМЕР_1 .

Учасниками справи не заперечується той факт, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

13.12.2024 ОСОБА_1 , за адресою місця проживання, звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою, у якій просила, у разі доцільності, перевести її з пенсії? за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». До заяви позивач додала, зокрема, довідки ГУ ДПС в Одеській області від 10.12.2024 №286/15-32-10-02-12, №287/15-32-10-02-12 та №286/15-32-10-02-12.

За принципом екстериторіальності заява позивача була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яке за результатами її розгляду прийняло рішення №14 від 19.12.2024 «Про часткову відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 ».

Вказаним рішення позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю на посаді державного службовця станом на 01.05.2016 року.

В рішенні, також вказано, що відсутні правові підстави для зарахування періоду роботи з 31.05.1996 по 20.06.2013 та з 24.12.2013 по 01.05.2016 до стажу роботи позивач на посадах державної служби, оскільки в ці періоди заявнику були присвоєні спеціальні звання з 24.07.1996 інспектор податкової служби ІІ рангу, з 14.09.2000 інспектор податкової служби І рангу, з 24.12.2013 інспектор податкової та митної справи І рангу.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач безперервно працювала на різних посадах в органах державної податкової служби в період з 31.05.1996 по 09.12.2024, а присвоєння спеціального звання не може слугувати підставо для відмови у зарахуванні періодів роботи в органах державної податкової служби до періоду роботи на посадах державної служби.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

До 01 травня 2016 року умови пенсійного забезпечення державних службовців визначалися Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (надалі Закон №3723-ХІІ).

01.05.2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (надалі Закон №889-VIII), що регулює, зокрема, порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Пункт 8 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ передбачає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з п.10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ мають право особи, які на день набрання чинності Законом №889-VIII:

1) мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України;

2) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право, зокрема, жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ст.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Верховний Суд, у постанові від 22.05.2024 по справі №500/1404/23 зазначив, що для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Тобто, за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

У спірний період трудової діяльності позивача (з 31.05.1996 по 20.06.2013 та з 24.12.2013 по 01.05.2016) чинним був Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016.

Так, пунктом 1 Порядку №283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з п.2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Таким чином, Порядок №283 передбачав, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах державної податкової служби.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (п.4 Порядку №283).

Матеріалами справи, зокрема записами трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.09.1978, підтверджено, що ОСОБА_1 працювала в органах державної податкової служби у період з 31.05.1996 по 09.12.2024 безперервно.

Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд України у постанові від 22.10.2013 у справі №21-340а13 зазначив, що аналіз положень ст.37 Закону України «Про державну службу», Закону України «Про державну податкову службу в Україні» дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.

Вказаний правовий висновок був підтриманий Верховним Судом в подальшому, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі №586/965/16-а, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17, від 19.12.2023 у справі №600/947/23-а.

Крім того у постановах від 19.06.2018 у справі №465/7218/16-а та від 13.12.2018 у справі №539/1855/17 Верховний Суд зазначив, що доводи органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу, а тому його посада не відноситься до категорії посад державної служби, є безпідставними та повністю спростовуються положеннями ст.344 ПК України та Порядку №283.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що період роботи (служби) позивача в органах державної податкової служби зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Як правильно вказав суд першої інстанції, Верховний Суд у постанові 22.05.2024 у справі №500/1404/23 зазначив, що набутий до 01.05.2016 стаж роботи на посадах державної служби зараховується до стажу державної служби, величина якого, окрім іншого (страхового стажу, віку особи) має вплив на наявність у особи права на пенсію, що призначається на підставі пунктів 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII. Однак після 01.05.2016 у зв`язку із набранням чинності Законом №889-VІІІ кардинально змінено порядок пенсійного забезпечення державних службовців.

Аналізуючи норми права у цій частині, ВС дійшов висновку, що при призначенні пенсії на підставі п.10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII (відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ) після 01.05.2016 необхідно враховувати три критерії: вік особи, страховий стаж та стаж державної служби. При цьому до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 та обрахований у відповідності до положень Порядку №283. Водночас стаж, набутий після 01.05.2016 на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до ст.90 Закону №889-VІІІ слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, зазначає, що оскаржуване в цій справі рішення містить єдину, протиправну підставу відмови у переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII відсутність необхідного стажу державної служби.

Натомість зміст оскаржуваного рішення свідчить, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не досліджені інші умови, наявність яких необхідна для призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ.

Отже, визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №14 від 19.12.2024 та зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (суб`єкта владних повноважень, яким приймалось оскаржуване рішення) повторно розглянути заяву позивача від 13.12.2024 про переведення на пенсію за віком за Законом №889-VII, з урахуванням висновків суду по цій справі, є належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька