Справа № 400/1045/25
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1045/25

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі № 400/1045/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача (в особі комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум) щодо повернення на доопрацювання документів про призначення позивачці члену сім`ї загиблого захисника України сержанта ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі Постанова № 168), оформлені витягом з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 № 30/Д;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення позивачці члену сім`ї загиблого захисника України сержанта ОСОБА_4 одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови № 168 з урахуванням висновків суду у цьому судовому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.01.2024 її батько загинув під час участі у бойових діях, а тому з цієї дати члени сім`ї, батьки та його утриманці набули право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою № 168. У зв`язку з цим, вона звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату їй вищенаведеної допомоги. Однак, згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 № 30/д її документи повернуті на доопрацювання з тієї підстави, що позивачка не має права на цю допомогу, так як не відноситься до неповнолітньої дитини загиблого. Позивачка не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки за своєю правовою природою одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має компенсаторний характер, яка спрямована матеріально підтримати, наскільки це можливо, членів сім`ї (батьків, дітей, дружину) та утриманців загиблого військовослужбовця після втрати близької людини (годувальника), а тому виключення із кола осіб, які мають право на отримання допомоги, дитини військовослужбовця з підстав дати її народження не відповідає змісту і меті закону та є дискримінаційним.

У відзиві на позовну заяву від 26.02.2025 Міністерство оборони України заперечило проти позову і просило в його задоволені відмовити повністю. Відзив умотивовано тим, що на дату загибелі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) позивачка досягла 23-річного віку. Тому вона не вважається утриманцем (непрацездатною особою), тобто такою, що має право на пенсію в разі втрати годувальника або такою, якій призначено даний вид пенсії за загиблого. Відповідно до статті 161 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ) (в редакції, чинній станом на 18.01.2024 дату смерті батька позивачки) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Пунктом 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога (в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону № 2011-ХІІ. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. Відповідач стверджує, що право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця, а тому для визначення такого права в цьому спорі підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на таку дату 18.01.2024. За таких обставин, оскільки позивачка не надала документи, що підтверджували б факт перебування її на утриманні батька, відповідач правомірно повернув її документи на доопрацювання.

27.02.2025 представник позивачки подав до суду відповідь на відзив, в якому підтримав позовні вимоги. У відповіді на відзив він наголосив на тому, що позивачка є належним суб`єктом спірних правовідносин і на неї розповсюджується дія Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги саме з 09.12.2023 (дата прийняття цього Закону Верховною Радою України), а не з 29.03.2024, як зазначає відповідач.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у поясненнях від 11.02.2025 повідомив, що 10.05.2024 позивачка звернулась до нього із заявою про нарахування та виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю під час проходження військової служби та дії воєнного стану її батька. 15.05.2024 він надіслав матеріали заяви позивачки до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 23.10.2024 до нього надійшов витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 № 30/Д, згідно з яким матеріали відносно позивачки повернуті на доопрацювання з метою надання документів, що підтверджують перебування її на утриманні загиблого військовослужбовця. 24.10.2024 він надіслав вказаний витяг позивачці. Таким чином, третя особа вважає, що цей позов є передчасним, оскільки позивачка не скористалась правом звернутись до суду із заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, а саме: що вона перебувала на день загибелі її батька на його утриманні.

У відповідні на пояснення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.02.2025 представник позивачки закцентував увагу на положеннях пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, згідно з якими цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.

13.02.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 подав до суду відзив на позовну заяву, який за формою та змістом є поясненням третьої особи щодо позову. У цих поясненнях третя особа просила суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки на дату загибелі ОСОБА_4 позивачка, яка навчалася в Київській державній академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. М. Бойчука, досягла 23-річного віку. Поряд з цим, за поданими нею документами комісія Міністерства оборони України не могла встановити, чи є позивачка непрацездатною (особою з інвалідністю) та / або перебувала на утриманні загиблого батька. Тому комісія Міністерства оборони України прийняла законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду заяви позивачки.

17.02.2025 представник позивачки подав до суду відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка за своїм змістом і формою є письмовими поясненнями. В цих поясненнях представник позивачки знов звернув увагу на положеннях пункту розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги. На його переконання, з моменту загибелі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) позивачка набула право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому пунктом 2 Постанови № 168, відповідно до її частки, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Відповідач у встановлений строк правом на подання заперечень не скористався.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 15.04.2025 у справі № 400/1045/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправним і скасував рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 № 30/д, затвердженого 14.10.2024 заступником Міністра оборони України, в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Зобов`язав Міністерство оборони України (пр-т Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 10.05.2024 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька ОСОБА_4 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В решті позовних вимог відмовив.

Стягнув на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства оборони України (пр-т Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168; ) судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не звернув увагу, що на дату загибелі військовослужбовця ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_1 досягла 23-річного віку, а саме мала вік 24 роки. Тому ОСОБА_1 не вважається утриманцем (непрацездатною особою), тобто такою, що має право на пенсію в разі втрати годувальника або такою, якій призначено даний вид пенсії за загиблого;

- законодавством чітко передбачено, що право осіб на отримання одноразової грошової допомоги визначається станом на дату загибелі (смерті) військовослужбовця, а не на дату звернення чи прийняття рішення (по процедурі), а тому для визначення такого права в даному спорі підлягає застосуванню законодавство, яке діяло на таку дату 18.01.2024;

- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивачки від 24.12.1999 серія НОМЕР_2 батьком позивачки є ОСОБА_4 .

У довідці Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. М. Бойчука від 09.09.2024 № 125 позивачка з 01.09.2020 по 30.06.2024 навчалася на денній формі навчання факультету декоративно-прикладного мистецтва Київської державної академії декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. М. Бойчука.

Батько позивачки брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з російською військовою агресією проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 24.04.2024 № 4/287.

Згідно зі свідоцтвом про смерть від 21.02.2024 серія НОМЕР_4 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до наказа командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 22.02.2024 № 54 ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок бойових дій, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

10.05.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулись із заявами про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_3 , його батько ОСОБА_2 і позивачка.

Водночас донька ОСОБА_4 ОСОБА_5 подала ІНФОРМАЦІЯ_6 нотаріально завірену заяву про відмову від разової грошової допомоги відповідно до Постанови № 168.

У Доповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 від 27.06.2024 № 9/1/7486 про результати проведеної роботи щодо встановлення осіб, які можуть звернутися за ОГД вказано, що за отриманням разової грошової допомоги відповідно до Постанови № 168 звернулися (можуть звернутися) батько ОСОБА_2 (має право), мати ОСОБА_6 (померла), дружина ОСОБА_3 (має право), дочка ОСОБА_1 (потребує уточнення) і дочка ОСОБА_5 (відмова).

Згідно з Висновком ІНФОРМАЦІЯ_6 від 27.06.2024 № 9/1/7487 право на одержання рівними частинами одноразової грошової допомоги, встановленої Постановою № 168, мають батько ОСОБА_2 і дружина ОСОБА_3 . Водночас дочка ОСОБА_1 не надала в повному обсязі документи, що підтверджують її право на отримання цієї виплати, а саме: про перебування на утриманні загиблого.

Відповідно до пункту 54 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 № 224/168, затвердженого Міністром оборони України 14.10.2024, Комісія дійшла висновку про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 2 Постанови № 168 батьку та дружині загиблого ІНФОРМАЦІЯ_4 у період дії воєнного стану ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) в розмірі 2/3 частини 15000000 грн, в сумі 10000000 (Десять мільйонів) грн 00 коп. у рівних частках кожному.

Натомість у пункті 38 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11.10.2024 № 30/д, затвердженого Міністром оборони України 14.10.2024, зазначено, що за поданими документами неможливо встановити, чи є позивачка непрацездатною (особою з інвалідністю) і перебувала на утриманні у загиблого військовослужбовця. Підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальними або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб на розгляд Комісії не надано. З огляду на вказане, документи позивачки повернути на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця (копії документів, виданих Пенсійним фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Вважаючи вищенаведене рішення Міністерства оборони України про повернення документів на доопрацювання протиправним, позивачка звернулася до адміністративного суду з цим позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи частину першу статті 58 Конституції України, статті 87 і 88 Закону України Про адміністративну процедуру та правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23, Комісія при прийняті рішення за результатами розгляду заяви позивачки зобов`язана була застосовувати Закон № 2011-ХІІ в редакції Закону № 3515-ІХ, оскільки останній вже був чинним (набрав чинності 29.03.2024) як в день подання позивачкою відповідної заяви, так і в день прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на це, суд виснував, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання протиправним і скасування рішення відповідача, оформлене протоколом засідання Комісії від 11.10.2024 № 30/д.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 40 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Згідно зі статтею 41 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби (пункт 1 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до пункту 10 статті 163 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом першим пункту 20 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2024 № 714) (далі Порядок № 975), особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі уповноважений орган), у паперовій або електронній формі засобами електронної пошти заяву кожної повнолітньої особи, яка має право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги.

Абзацами першим і другим пункту 23 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Алгоритм опрацювання документів, які подаються для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Силу України в період дії воєнного стану визначений Порядком і умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міністра оборони України від 25.01.2023 № 45, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 176/39232 (далі Порядок № 45).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 45 члени сім`ї звертаються до районного (міського) ТЦКСП незалежно від місця реєстрації та подають документи, зазначені в додатку 2.

Районний (міський) ТЦКСП приймає від заявника (незалежно від місця його реєстрації) документи, завіряє копії цих документів, не пізніше 7 робочих днів після надходження всіх документів (додаток 5) надсилає їх обласному (Київському міському) ТЦКСП за підпорядкуванням (абзац перший пункту 4.2 Порядку № 45).

Згідно з абзацом третім пункту 4.3 Порядку № 45 результати опрацювання документів обласним (Київським міським) ТЦКСП зазначаються у висновку (додаток 4) та доповіді (додаток 3), які разом з іншими документами, зазначеними в додатку 6, надсилаються до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (через Управління соціальної підтримки).

Відповідно до абзаців третього і четвертого пункту 4.4 Порядку № 45 після тримання підтвердження Кадрового центру Збройних Сил України щодо віднесення загиблого військовослужбовця до бойових безповоротних втрат під час дії воєнного стану Департамент соціального забезпечення доводить до обласних (Київського міського) ТЦКСП результати попереднього опрацювання документів для їх перевірки щодо відповідності чинному законодавству та впродовж 3-х робочих днів опрацьовує отримані від них пропозиції.

В подальшому документи опрацьовуються структурними підрозділами апарату Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до їх повноважень та подаються на розгляд Комісії Міноборони.

Таким чином, рішення за результатами розгляду заяв про виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000,00 грн, встановленої Постановою № 168, у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України приймається Комісією Міноборони.

Відтак комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум мала повноваження щодо розгляду заяви позивачки про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька та прийняття за результатами її розгляду відповідних рішень.

Згідно з абзацами першим і другим пункту 3 статті 162 Закону № 2011-ХІІ розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого:

розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень.

Відповідно до статті 161 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній з 25.08.2022 по 29.03.2024, тобто станом на день загибелі батька позивачки) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Абзацами першим і другим пункту 2 Постанови № 168 (у редакції, чинній з 11.08.2023 по 20.06.2024, тобто станом на день загибелі батька позивачки) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-12 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, згідно з чинним на день загибелі ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) законодавством право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 15000000,00 грн, встановлену Постановою № 168, мали:

батьки;

один із подружжя, який не одружився вдруге;

діти, які не досягли повноліття;

утриманці загиблого (померлого).

Таке право виникло у вищенаведений осіб у день його загибелі, тобто 18.01.2024.

Поряд з цим, підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі Закон № 3515-ІХ) статтю 161 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції.

Згідно з пунктом 1 статті 161 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 3515-ІХ) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до пункту 4 статті 161 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону № 3515-ІХ) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Пунктом 2 розділу ІІ Закону № 3515-ІХ встановлено, що цей Закон застосовується до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності та пов`язані з призначенням та отриманням одноразової грошової допомоги для дітей загиблої (померлої) особи, зачатих за життя загиблої (померлої) особи та народжених після її смерті, за умови що одноразова грошова допомога не призначалася жодній із осіб, які мали право на отримання такої допомоги.

У контексті спірних правовідносин колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №826/10971/16, від 24 січня 2023 року у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08 жовтня 2021 року у справі № 240/19318/20, від 16 листопада 2021 року у справі № 360/1406/20, від 01 грудня 2022 року у справі № 640/7578/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 520/9778/19 та від 10 січня 2024 року у справі № 380/13615/21.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 23 липня 2024 року у справі № 280/3308/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі №340/2273/23, аналізуючи зазначені вище правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, констатував, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом, а саме Комісією.

Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

Себто, при прийнятті рішення Комісія повинна була застосовувати ті нормативно-правові акти, які були чинні на момент прийняття відповідного рішення.

Матеріалами справи встановлено, що батько позивачки загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 при виконанні обов`язків військової служби при безпосередній участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з російською військовою агресією проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 24.04.2024 № 4/287, наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 22.02.2024 № 54 і свідоцтвом про смерть від 21.02.2024 серія НОМЕР_4 .

Із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) батька позивачка звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 10.05.2024, а оскаржуване рішення Комісія прийняла 11.10.2024.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Комісія при прийняті рішення за результатами розгляду заяви позивачки зобов`язана була застосовувати Закон № 2011-ХІІ в редакції Закону № 3515-ІХ, оскільки останній вже був чинним (набрав чинності 29.03.2024) як в день подання позивачкою відповідної заяви, так і в день прийняття оскаржуваного рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland» заява № 49684/99).

Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.04.2025 у справі № 400/1045/25 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді А.Г. Федусик Г.В. Семенюк