Справа № 440/9498/25
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2025-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову

. 11 липня 2025 рокум. ПолтаваСправа № 440/9498/25

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Чеснокова А.О., розглянувши клопотання про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

09.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить: забезпечити позов шляхом зупинення дії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (; 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16) від 24 червня 2024 року N?2870, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі;

забезпечити позов шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які підготовчі або проміжні дії, що прямо або опосередковано можуть призвести до прийняття наказу про призов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на військову службу під час мобілізації на особливий період, а також безпосередньо приймати та/або виконувати такий наказ, зокрема здійснювати його відправлення до місць проходження військової служби, - до моменту набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Заява вмотивована тим, що наявність статусу "військовозобов`язаний" в електронному кабінеті "Резерв+" за відсутності правового підґрунтя та на тлі триваючих мобілізаційних заходів створює реальний ризик направлення позивача для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, що є неприпустимим по стану здоров`я позивача.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до частин 1-3 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Оцінивши зміст заяви про забезпечення позову та наведені в обґрунтування для вжиття відповідних заходів підстави в їх сукупності, суд не вбачає необхідності для повідомлення учасників справи про виклик у судове засідання, отже розгляд такої заяви здійснюється судом без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

За правилами частин 1-2 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову, зокрема, й шляхом зупинення дії індивідуального акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень частини 2 статті 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною 2 статті 150 КАС України.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.11.2018 у справі №826/8556/17 (номер в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78022699).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що у разі невжиття судом заходів забезпечення позову, реальність направлення позивача на службу під час дії воєнного стану є високою, що унеможливить ефективний судовий захист і порушить його фундаментальні права, гарантовані, зокрема, статтею 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров?я визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з Рекомендацією N?R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних

Судом встановлено, що предметом оскарження у цій справі є, зокрема, визнання протиправною та скасування постанови Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яка оформлена витягом з протоколу засідання від 24 червня 2024 року N? 2870, визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправною та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 змінити категорію обліку фізичної особи ОСОБА_1 зі статусу «військовозобов`язаний» на «невійськовозобов`язаний» та виключити його з військового обліку в Єдиному державному реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Так, 13 травня 2022 року позивача військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано непридатним до військової служби та виключено з військового обліку за графою ІІ статті 13? Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року N? 402.

ЦВЛК ЗСУ протоколом від 24 червня 2024 року N? 2870 скасувала вищевказану постанову.

Суд зазначає, що із виписки медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого N? 8208 від 21 листопада 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 має такі захворювання: цукровий діабет 1 тип, тяжка форма, в стадії декомпенсації вуглеводного обміну. Часткова атрофія зорових нервів, рогівковий астигматизм обох очей, міопія середнього ступеню правого ока, міопія слабкого ступеню лівого ока. Діабетична ангіопатія судин н/к ІІ ст. ХАН І-ІІ ст. Діабетична полінейропатія дистальний тип, сенсорно-вегетативна форма. У графі «Рекомендації» виписки медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого N? 8208 від 21 листопада 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 слід дотримуватись дієти та контролювати вміст вуглеводів і жирів у раціоні харчування; диспансерний нагляд у сімейного лікаря та ендокринолога; уникати стресів, тривалого перебування на сонці та в холоді, надмірного фізичного навантаження, приймати інсулін актрапід НМ 08:00-12 Од, 13:00-11 Од, 18:00-11 Од, протафан 10:00-14 Од, 22:0014 Од, альфа-ліпон 600 мг 1 таб. п/сніданку, 3 міс., цитизин 1 стік після сніданку, 1 міс.

При цьому з 24 червня 2025 року ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні, що підтверджується інформаційною довідкою з медичним висновком N?1 11-3PP3-984-294M, виданою КП « 2-а Міська клінічна лікарня Полтавської міської ради».

Протягом останніх 10 місяців позивач тричі перебував на стаціонарному лікуванні, що додатково підтверджує тяжкий перебіг захворювання.

Як зазначено в позовній заяві, позивач неодноразово самостійно звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами щодо виправлення недостовірної інформації в облікових даних. У відповідь на ці звернення окремі відомості дійсно були частково змінені, зокрема оновлено інформацію щодо проходження військово-лікарської комісії. Водночас, питання щодо зміни статусу з «військовозобов`язаний» на « невійськовозобов`язаний» залишено без належного реагування, а передбачені законом дії щодо приведення облікових даних у відповідність до чинної постанови ВЛК від 13 травня 2022 року здійснені не були.

Крім того, позивача було викликано повісткою на 26.06.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_4 для уточнення облікових даних.

Щодо цього позивач вказує, що має обґрунтовані сумніви, оскільки наявний протокол засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 24 червня 2024 року N? 2870, в якому прямо зазначено, що ОСОБА_1 підлягає контрольному медичному огляду у ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також офіційною відповіддю (листом) ІНФОРМАЦІЯ_4 на письмовий запит від 21 травня 2025 року де вказано, що він має прибути для направлення на повторний медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_6 «з урахуванням змін, які мали місце, з метою якісного і правочинного оформлення висновку ВЛК». Ці суперечливі відомості щодо підстав і місця проходження повторного огляду викликають не лише правову невизначеність та нелогічність, але й реальні занепокоєння щодо примусової мобілізації особи, яка вже була визнана непридатною до військової служби з виключенням з військового обліку.

Крім того, з 01 липня 2025 року позивач перебуває у розшуку згідно з інформацією, відображеною в додатку «Резерв+», що підтверджується відповідним скриншотом. Також слід зауважити, що повістка, вручена для «уточнення облікових даних», однак відповідні дані вже оновлені позивачем через застосунок «Резерв+». Цей факт також підтверджується скриншотом, на якому міститься повідомлення «дані оновлені вчасно».

За встановлених обставин, суд вважає необхідним забезпечити позов, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, з огляду на таке.

Так, предметом позову у цій справі є визнання протиправним скасування постанови Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо визнання позивача непридатним до військової служби та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити категорію обліку фізичної особи позивача зі статусу «військовозобов`язаний» на «невійськовозобов`язаний» та виключити його з військового обліку в Єдиному державному реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п.1.1.-1.2. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402 (далі Положення №420) військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

З аналізу зазначених норм слідує, що військовозобов`язані, які були призвані на військову службу під час мобілізації, в особливий період, набувають нового юридичного статусу військовослужбовці, а ВЛК військовозобов`язаних осіб проводиться з метою визначення їх придатності до військової служби з подальшою мобілізацією

Таким чином, суд дійшов висновку, що якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, у разі встановлення наявності у нього такого права, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Більш того, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу.

Даний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23.

Отже, наявна підстава для забезпечення позову, яка передбачена п.1 ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд звертає увагу, що розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення позову не передбачає надання оцінки правомірності дій, рішень чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а спрямований виключно на забезпечення захисту прав, свобод та інтересів позивача на час розгляду справи. Тобто, виключно за результатами розгляду справи по суті судом надається повна, всебічна та об`єктивна оцінка оскаржуваному рішенню, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, суд робить висновок, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, а саме щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_7 вчиняти дії, пов`язані з призовом ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/9498/25.

На думку суду це є достатнім заходом для забезпечення позову, в зв`язку з чим вимога щодо забезпечення позову шляхом зупинення дії витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (; 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 16) від 24 червня 2024 року N?2870 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/9498/25 не підлягає задоволенню.

Вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та забезпечить ефективність судового захисту, у разі задоволення цього позову. Водночас такий захід забезпечення позову відповідає положенням Кодексу адміністративного судочинства України та не відноситься до переліку заборон щодо забезпечення позову, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією NR (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Суд також наголошує, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

При вирішення питання щодо вжиття заходів забезпечення позову, суд оцінив, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти та дійшов висновку, що вжиття вказаних заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Водночас, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких буде подано в майбутньому позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, в тому числі матеріальних.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе вжити зазначені заходи забезпечення позову з метою захисту прав та законних інтересів позивача. При цьому вжиті заходи забезпечення є своєчасними, відповідають предмету позову, а також є співрозмірними із заявленими вимогами, необхідними і достатніми для забезпечення в майбутньому виконання судового рішення, а їх невжиття може унеможливити ефективний захист прав заявника та призвести до заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам.

Крім того, суд наголошує, що вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили рішенням в адміністративній справі №440/9498/25.

За таких обставин, суд вважає обґрунтованими твердження позивача щодо наявності реальної загрози спричинення значної шкоди його правам та здійснення ефективного захисту і поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, якщо таке рішення буде прийнято на його користь, у разі невжиття зазначених вище заходів забезпечення позову.

Враховуючи вище викладене у сукупності, суд доходить висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову .

Керуючись статтями 150-154, 156, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі №440/9498/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які дії, пов`язані з призовом ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/9498/25

В іншій частині заяви відмовити.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи

Суддя А.О. Чеснокова