Справа № 160/12324/25
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
30 квітня 2025 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Фермерського господарства «ЕЛІТА» на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік у розмірі 97 337,55 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не виконав у 2024 році норматив по працевлаштуванню осіб з інвалідністю та самостійно не сплатив адміністративно-господарські санкції, у зв`язку з чим, за ним рахується заборгованість з адміністративно-господарських санкцій у розмірі 97 337,55 грн.
Цією ж ухвалою надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.
20.05.2025 року відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню осіб з інвалідністю у 2024 році ніяк не пов`язаний із протиправною бездіяльністю Фермерського господарства «ЕЛІТА», а тому виключає вину відповідача за невиконання/неналежне виконання зазначеного нормативу, що, в свою чергу, свідчить про відсутність складу господарськогоправопорушення в діях/бездіяльності відповідача.
26.05.2025 року позивач надав відповідь на відзив, де зазначив, що для забезпечення виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю, роботодавець має брати активну участь у заходах, що проводить державна служба зайнятості для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до вимог статті 19 Закону №875-XII нормативу становить 1 особу, проте у відповідача жодної особи з інвалідністю протягом 2024 року не було працевлаштовано.
Позивач вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у 2024 році двічі подавав звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», проте, на думку позивача, відповідач не надає жодних доказів на підтвердження того, які заходи для виконання нормативу для працевлаштування осіб з інвалідністю він вчиняв протягом січня вересня (9 місяців) 2024 року і чому первинна звітність за формою №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» на 1 вакансію «бухгалтер» подана до центру зайнятості лише 26.09.2024.
Оскільки обов`язок інформування центру зайнятості про наявність вільного робочого місця для осіб з інвалідністю у відповідача виник ще у січні місяці 2024 року, то неподання до центру зайнятості звітів, з подальшим підтвердженням актуальності, не інформування службу зайнятості про наявні вакансії для осіб з інвалідністю позбавило можливості останньому здійснити свої повноваження та направити до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування у період з січня по вересень 2024 року.
Враховуючи такі обставини, позивач просить позов задоволити в повному обсязі.
02.06.2025 року на адресу суд надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач з відповіддю на відзив Фонду повністю з доводами, викладеними в ній, не погоджується, вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають врахуванню судом в повному обсязі.
Відповідач зазначає, що відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» обов`язок по створенню робочого місця для особи з інвалідністю виник у відповідача тільки у вересні 2024 року і в тому ж місяці (26.09.2024 року) відповідач створив відповідне робоче місце, про що повідомив центр зайнятості подавши звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
Таким чином, твердження позивача, що відповідач зобов`язаний був створити робоче місце для особи з інвалідністю в січні 2024 року і забезпечувати працевлаштування осіб з інвалідністю за період з січня по серпень 2024 року не відповідають ні нормі ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ні здоровому глузду, оскільки відповідач не міг передбачити в січні 2024 року, що у вересні 2024 року в нього виникне обов`язок по створенню робочого місця для особи з інвалідністю, а тому, як тільки цей обов`язок виник у вересні 2024 року, так відповідач його і виконав, що підтверджується додатками доданими до відзиву ФГ «ЕЛІТА».
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
Фермерське господарство «ЕЛІТА» перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному відділенні Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
Середньооблікова чисельність штатних працівників Фермерського господарства «ЕЛІТА» за 2024 рік складала 8 осіб.
Середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, за 2024 рік складала 0 осіб.
Норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в Фермерському господарстві «ЕЛІТА» становить 1 особа.
Фонд оплати праці штатних працівників Фермерського господарства «ЕЛІТА» за 2024 рік складав 1557400,72 грн.
Вважаючи наявними порушення з боку відповідача, що призвели до застосування до нього адміністративно-господарських санкцій, позивач звернувся до суду із цим позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Згідно із ст. 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Адміністративно-господарські санкції за незайняті особами з інвалідністю робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.
Таким чином, за своєю правовою природою вказані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, як один із видів господарсько-правової відповідальності
З аналізу Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» видно, що адміністративно-господарські санкції сплачуються за невиконання нормативу зайнятості робочих місць для осіб з інвалідністю.
Наказом Міністерства економіки України «Про затвердження форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання» №827-22 від 12.04.2022 р. передбачено, що звітність за формою №3-ПН подається за виникнення потреби, не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.
Отже, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №806/1368/17, від 20 травня 2019 року у справі №820/1889/17.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських правовідносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно із ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських правовідносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.
Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв`язку між самим порушенням та його наслідками.
Механізм проведення перевірок Держпрацею, її територіальними органами планових та позапланових перевірок підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб, щодо дотримання ними вимог статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» регламентовано Порядком проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2017 року № 70 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок проведення перевірки).
Згідно із п. 16 Порядку проведення перевірки у разі коли за результатами перевірки встановлено факт невиконання суб`єктом господарювання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, неподання до відділень Фонду звіту про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю, вживаються заходи щодо притягнення винних посадових осіб до адміністративної відповідальності.
Пунктом 17 цього Порядку визначено, що у разі виявлення порушень вимог законодавства посадова особа, яка проводила перевірку, не пізніше 15 календарних днів після закінчення перевірки надсилає копію акта перевірки відділенню Фонду.
З огляду на вищенаведені положення законодавства висновується, що саме на органи Держпраці законодавчо покладений обов`язок перевірки суб`єктів господарювання на виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю. За наслідками такої перевірки, у разі підтвердження невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у суб`єкта господарювання виникає обов`язок сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для
працевлаштування осіб з інвалідністю.
Після затвердження постановою Кабінету міністрів України № 466 від 5 червня 2019 року «Порядку перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю» та внесення змін до статті 19 Закону № 875-ХІІ Фонд захисту прав інвалідів не має права проводити перевірки роботодавців щодо: реєстрації у Фонді; подання звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів; виконання нормативу робочих місць, оскільки таких змін у законодавстві проводити такі перевірки уповноважені саме органи Держпраці.
Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у від 21.11.2022 року по справі № 400/3957/21.
Вирішуючи спір по суті, суд зробив такі висновки.
Суд встановив, що Фермерське господарство "ЕЛІТА" зі зведеного штатного розкладу станом на 01.01.2024 року кількість працівників на підприємстві становить 8 осіб.
Таким чином, норматив для працевлаштування інвалідів має розраховуватись з кількості 1 особи.
З матеріалів справи слідує, що відповідач в 2024 році двічі подавав звітність за формою 3-ПН від 26.09.2024 року та від 01.11.2024 року до центру зайнятості (докази чого наявні у справі).
Крім того в 2025 році ФГ «ЕЛІТА» від свого працівника ОСОБА_1 , який був прийнятий на роботу в ФГ «ЕЛІТА» 25.09.2024 р. на посаду підсобного робочого згідно наказу № 8/К від 24.09.2024 року, стало відомо, що він з 01.03.2024 р. є інвалідом третьої групи, однак ФГ «ЕЛІТА» про це він повідомив тільки в 2025 році, тобто у відповідача в 2024 році фактично була влаштована і працювала особа з інвалідністю.
Як видно з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також нарахованого єдиного внеску за І квартал 2024 року у січні 2024 року у відповідача працювало 6 працівників, в лютому-березні 2024 року 7 працівників.
Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також нарахованого єдиного внеску за ІІ квартал 2024 року у квітні-червні 2024 року у відповідача працювало 7 працівників.
Відповідно до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також нарахованого єдиного внеску за ІІІ квартал 2024 року у липні-серпні 2024 року у відповідача працювало 7 працівників, а у вересні 2024 року 12 працівників.
Згідно з податковим розрахунком сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також нарахованого єдиного внеску за ІV кварталe 2024 року у жовтні 2024 року у відповідача працювало 12 працівників, а у листопаді-грудні 2024 року 11 працівників.
Наведене доводить, що відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» обов`язок по створенню робочого місця для особи з інвалідністю виник у відповідача тільки у вересні 2024 року і в тому ж місяці (26.09.2024 року) відповідач створив відповідне робоче місце, про що повідомив центр зайнятості подавши звітність форми №3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».
В ході розгляду справи суд з`ясував, що позивач не надав разом зі своїм позовом доказів проведення перевірки відповідача органами Держпраці на предмет дотримання виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2024 році.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС України, позивач, як суб`єкт владних повноважень, не надав жодних належних та допустимих доказів щодо правомірності зробленого ним розрахунку адміністративно-господарських санкцій та обґрунтованості і законності їх стягнення з відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.
В свою черну виконання ФГ «ЕЛІТА» обов`язку про інформування центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю і недоведення позивачем, що відповідач будь-кому з осіб з інвалідністю відмовив у працевлаштуванні, свідчить проте, що відповідач виконав свій обов`язок, передбачений ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» і не повинен фактично працевлаштовувати особу з інвалідністю, яка мінімум повинна була пропрацювати 6 місяців протягом 2024 року.
Наведене вище доводить необґрунтованість заявлених позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати, які поніс позивач, не підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст.242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук