Справа № 640/23566/20
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Калугіної Н.Є.,
при секретарі судового засідання - Корольової Г.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Какоркіної З.М.,
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому, з урахуванням його уточнень (зменшення), які прийняті судом, просить суд:
- визнати бездіяльність директора Департаменту Фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України Сергія Шевніна - протиправною щодо повернення матеріалів листом МВС України №7750/15-2020 від 05.03.2020 без прийняття відповідного рішення;
- зобов?язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у 200-кратному прожитковому мінімумі, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що складає 384200 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» від 21.10.2015№ 850;
- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі один мільйон сто п?ятдесят одну тисячу гривень.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що в порушення вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції №850, посадові особи Міністерства внутрішніх справ України протиправно відмовили йому у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, через захворювання пов`язане з проходженням служби у органах внутрішніх справ. Позивач також вважає, що такими діями відповідача йому нанесено моральну шкоду у розмірі 1150000,00 грн.
Згідно пояснень третьої особи, Управління поліції охорони у м. Києві, яке є правонаступником Державної служби охорони при МВС, де проходив службу позивач, у відповідності до Порядку №850 здійснило всі необхідні дії щодо направлення до органів МВС заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги. На думку третьої особи, самостійне прийняття з його боку рішення про призначення та нарахування позивачу допомоги суперечить нормам Порядку №850.
Згідно наданого відповідачем відзиву, Міністерство внутрішніх справ України заперечує проти позовних вимог, просить відмовити у їх задоволенні. Зокрема, зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію», так і ст. 97 Закону «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності. Згідно з п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію», право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію». Таким чином, на думку відповідача, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги виникає з часу встановлення інвалідності, правила п. 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» поширюються виключно на тих працівників, яким інвалідність встановлена до 07.11.2015 часу набрання чинності законом України «Про Національну поліцію».
Також, з посиланням на постанов Кабінету Міністрів України від № 1146, яка набрала чинності 04.01.2019, що виплата одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції, тому вважає, позовні вимоги стосовно зобов`язання саме МВС України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ необгрунтованими, тому МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки фінансування МВС України на потреби Поліції охорони (Державної служби охорони) за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України, законодавством не передбачено.
Щодо вимоги позивача про призначення йому одноразової грошової допомоги, відповідач вважає, що відсутнє рішення суб`єкта владних повноважень ухваленого по суті заяв позивача, тому, вимога про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу є передчасною і такою, що не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства.
Також відповідач заперечував проти вимог щодо стягнення моральної шкоди, з підстав відсутності належного обгрунтування позивачем виникнення моральної шкоди з вини МВС.
Законом України від 13.12.2022 № 2825-ІХ "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі Закон № 2825-ІХ) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2825-1X установлено, що з дня набрання чинності цим Законом, Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 152 та частини п`ятої статті 153 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №2825 "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", з метою відновлення належного доступу громадян та юридичних осіб до правосуддя у публічно-правових спорах, наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 року №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок № 399).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 04 березня 2025 року о 14:00. Запропоновано сторонам подати до суду заяви, клопотання та пояснення на підтвердження своєї актуальної позиції у цій справі.
18.02.2025 від відповідача надійшли пояснення, згідно змісту яких, МВС України заперечує проти задоволення позовних вимог, підтримує свій відзив від 09 грудня 2020 року № 12/6 2910 поданий на позовну заяву та який міститься у матеріалах справи, а також просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
24.02.2025 від третьої особи надійшли пояснення по справі, в яких нею наведені аналогічні доводи, що наведені у поясненнях наданих до Окружного адміністративного суду м. Києва.
28.02.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно змісту яких, відповідач з посиланням на п. 2 Порядку №850, зазначив, що оскільки ІІІ групу інвалідності позивачу було встановлено 26.01.2015, розгляд питання призначення одноразової грошової допомоги повинно було би проводитись саме на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 № 707, а не № 850. Крім того, на день встановлення позивачу інвалідності(26.01.2015) була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.08.2001 № 1053), зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 № 1251, якою затверджено Положення про Державну службу охорони при МВС України, пунктом 27 якого було встановлено, Державна служба охорони за рахунок коштів, що надходять від виконання договорів, зокрема, здійснює в установленому законодавством порядку виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або настання інвалідності працівника міліції охорони.
Також з посиланням на п. 4 Порядку №850 зазначає, що виплату одноразової грошової допомоги при повторних оглядах МСЕК обмежено законодавцем терміном 2 роки.
В судовому засіданні 04.03.2025, протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 25.03.2025.
В судовому засіданні 25.03.2025, протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 10.04.2025.
В судовому засіданні 10.04.2025, протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 01.05.2025.
В судовому засіданні 01.05.2025, протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 08.05.2025.
В судовому засіданні 08.05.2025, протокольною ухвалою відкладено розгляд справи на 27.05.2025.
В судовому засіданні 27.05.2025 протокольною ухвалою судом закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 24.06.2025.
В судовому засіданні 24.06.2025 судом оголошено перерву до 10.07.2025.
В судовому засіданні 10.07.2025 сторони підтримали свої вимоги, позивач просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи правом на участь в судових засіданнях не скористався, від нього надходили заяви про розгляд справи без участі Управління поліції охорони у м. Києві.
Заслухавши доводи позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 13.01.2015 року проходив службу в Управлінні державної служби охорони ГУМВС України в місті Києві.
Наказом Управління державної служби охорони ГУМВС України в місті Києві від 13.01.2015 №9о/с позивача через хворобу звільнено з органів МВС у відставку.
Згідно свідоцтва про хворобу №224 від 31.12.2014, діагноз і постанова: наслідки перенесеного спінального мієліту у вигляді спастичного трипарезу переважно справа (помірного у правій руці, нозі, незначного у лівій), порушення функцій тазових органів за центральним типом у вигляді імперативних позивів, помірне порушення функції ходи. Ангіопатія сітківки обох очей. Вегето-судинна дистонія за змішаним тим без функціональних порушень. Хроничний простатит, ремісія. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби у органах внутрішніх справ.
26.01.2015 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби. Вказану обставину сторони не заперечують.
Згідно довідки до акта догляду МСЕК № 0963571 від 30.01.2019, за результатами повторного огляду, позивачу з 01.02.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби.
Згідно довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках № 0025691 від 20.03.2019, позивачу встановлено 70% втрати професійної працездатності.
01.04.2019 позивач рапортом завернувся до начальника Управління поліції охорони в м. Києві, в якому просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із тим, що отримав інвалідність через захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС. До рапорта позивачем додано: довідку МСЕК №0025691, копію довідки №0963571, копію свідоцтва про хворобу №224, копію паспорту, копію картки платника податків.
Листом Управління охоронив м. Києві поліції від 10.04.2019 № 1007/43/29/3/01-2019 матеріали заяви ОСОБА_1 з додатками та проектом висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженнях служби в ОВС України надіслано на адресу МВС України для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні та виплаті.
Протягом 2019 та 2020 років між Міністерством внутрішніх справ та Національною поліцією України, до структури якої входить Управління поліції охорони у м. Києві, велось листування з приводу визначення належного органу, до компетенції якого входить розгляд матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності колишнім працівникам міліції, в тому числі, працівникам Управлінні державної служби охорони ГУМВС України в місті Києві.
Черговим листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 05.03.2020 № 7750/15-2020 матеріали заяв колишніх працівників міліції, у тому числі ОСОБА_1 були повернуті на адресу УПО в м. Києві без розгляду та прийняття рішення для надсилання до Національної поліції України.
Зокрема, у листі зазначено, що:
«пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 № 834 «Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» установлено, що правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку, є органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції.
Згідно з Положенням про Національну затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №877 зі змінами, унесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 №1146, Національна поліція фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (за винятком діяльності поліції охорони, яка утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, які здійснюються на договірних засадах, крім виплат гарантованої з боку держави одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського або колишнього працівника міліції, що здійснюються за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції), інших джерел, не заборонених законом, забезпечує ефективне і цільове їх використання, а також відповідно до покладених на неї завдань організовує планово-фінансову роботу в центральному органі управління Національної поліції, її територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів.
Тобто, відповідними нормативно-правовими актами чітко визначено органи, до повноважень яких належить вирішення питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги колишнім працівникам міліції охорони.
Інформуємо також, що з огляду на судову практику, призначення та виплату одноразової допомоги повинен здійснювати орган, у якому колишній працівник міліції проходив службу. Оскільки колишні працівники міліції охорони звільнялися з посад, які обіймали у системі органів Державної служби охорони, тому за питання призначення їм одноразової грошової допомоги повинен відповідати саме Департамент Державної служби охорони при
Міністерстві внутрішніх справ України або його правонаступник - Департамент поліції охорони НПУ.
Ураховуючи викладене, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги 26-ти колишнім працівникам міліції охорони повертаються для подальшого надсилання, за умови їх відповідності законодавству, за належністю до Національної поліції України».
Не погодившись з цим листом, позивач оскаржує бездіяльність директора Департаменту щодо нерозгляду його рапорту про призначення одноразової грошової допомоги.
Листом УПО в м. Києві НПУ від 08.05.2020 № 1040/43/29/3/01-2020 матеріали ОСОБА_1 вчергове надіслані до Міністерства внутрішніх справ для вирішення відповідного питання.
Зокрема, у листі зазначено, що:
«Пунктом 8 Порядку установлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пункті 7 Порядку, та висновок щодо виплати грошової допомоги.
Проте, Управління поліції охорони в м. Києві є територіальним органом поліції охорони і не є органом внутрішніх справ.
Отже, матеріали до МВС подано органом поліції, а не органом внутрішніх справ, чим порушено вимоги, установлені Порядком.
Пунктом 11 Порядку передбачено, що виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомого, в установі банку або через касу органу знутрішніх справ.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 №834 правонаступниками Департаменту державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України та відповідних державних установ ДСО при МВС, що ліквідуються в установленому законодавством порядку, є органи поліції охорони.
Згідно з Положенням про Національну поліцію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 877 (далі - Положення), Національне поліція фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України (за винятком діяльності поліції охорони, яка утримується за рахунок коштів від надання послуг з охорони, які здійснюються на договірних засадах, крім виплат гарантованої з боку держави одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського або колишнього працівника міліції, що здійснюються за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом для Національної поліції), інших джерел, не заборонених законом, забезпечує ефективне і цільове їх використання, а також відповідно до покладених на неї завдань організовує планово-фінансову роботу в центральному органі управління Національної поліції, її територіальних органах, на підприємствах, в установах, та організаціях, що належать до сфери її управління, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів.
Отже, призначення та виплату одноразової допомоги колишнім працівникам міліції, за умови наявності передбачених законодавством підстав, повинен здійснювати орган, у якому колишній працівник міліції проходив службу.
Оскільки ОСОБА_1 звільнявся з посади, яку обіймав у системі органів Державної служби охорони, тому за питання призначення йому одноразової грошової допомоги повинен відповідати саме Департамент Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України (на даний час - відповідна ліквідаційна комісія) або його правонаступник - Департамент поліції охорони Національної поліції України.
При цьому за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 зауважуємо таке.
Пунктом 4 Порядку передбачено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності з втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно з доданою до матеріалів копією довідки до акта огляду МСЕК від 30.01.2019 № 0963571 ОСОБА_1 при повторному огляді встановлено другу групу інвалідності з 01.02.2019.
При цьому інформація про первинний огляд МСЕК ОСОБА_1 у матеріалах відсутня.
До матеріалів також слід додавати інформацію про наявність чи відсутність у заявника попереднього установлення відсотка втрати професійної працездатності з установленням інвалідності та без установлення інвалідності.
Крім того, не надано інформацію про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми, що не дозволяє перевірити на відповідність Порядку суму одноразової грошової допомоги, зазначену у висновку УПО в м. Києві про її призначення ОСОБА_1 ».
Не погодившись з цим листом, позивач вважає, що дії посадової особи МВС щодо повернення його матеріалів на доопрацювання є протиправними.
Листом Управління поліції охорони у м. Києві від 07.07.2020 від 1568/43/29/3/04-2020 ОСОБА_1 повідомлено про лист МВС від 17.06.2020 та висловлено прохання надати необхідні копії матеріалів первинного огляду, інформацію про наявність чи відсутність попереднього установлення відсотка втрати професійної працездатності з установленням інвалідності та без установлення інвалідності та інформацію про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми ОГД у зв`язку із отриманою інвалідністю.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580), тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України «Про міліцію».
Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» (далі - Закон №565) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.
Водночас, згідно абз. 3 п. 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Отже, станом на час як встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, так і вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із підвищенням позивачу групи інвалідності до ІІ, набрав чинності Закону України «Про Національну поліцію» (Закон №580).
Відповідно до п.4 ст. 97 Закону №580 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі, зокрема, визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Статтею 101 Закону №580, призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Станом на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (01.02.2019) та подання рапорту про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги (01.04.2019), вже діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 (далі Порядок №850 в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Суд зазначає, що саме нормами Закону України «Про Національну поліцію» та Порядку №850 регулюються правовідносини що склались у цій справі.
При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо необхідності застосування у цій справі положень Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 № 707, з огляду на те, що норми пункту 2 саме постанови КМУ від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають оскільки спірним у цій справі є вирішення питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що відбулось 01.02.2019, тобто під час дії Порядку №850.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 850, цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
Пунктом 2 Порядку № 850 встановлено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі:
250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;
200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;
150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Відповідно до пункту 7 Порядку № 850, працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Судом у цій справі встановлено, що вперше позивачу інвалідність ІІІ групи у зв`язку із захворюванням, пов`язаним із проходження служби встановлено 26.01.2015.
З 01.02.2019 року позивачу внаслідок повторного огляду встановлено ІІ групу інвалідності.
Рапортом від 01.04.2019 позивач звернувся до Управління поліції охорони в м. Києві, яке є правонаступником Управління Державної служби охорони ГУ МВС у м. Києві, з прохання призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку із отриманням інвалідності через захворювання пов`язане із проходженням служби у органах внутрішніх справ.
Також судом встановлено, що органи Національної поліції України та Міністерства внутрішніх справ України на протязі 2019-2020 років здійснювали численні листування між собою з приводу визначення належного органу, до компетенції якого входить розгляд та виплата позивачу одноразової грошової допомоги, чим зволікали та затягували процедуру розгляду спірного питання позивача, що призвело до невиправданої затримки та не вирішення питання по суті призначення та виплати одноразової грошової допомоги у встановлений законодавством строк.
У висновку, відповідачем матеріали щодо позивача направленні до Управління поліції охорони у м. Києві на доопрацювання, без прийняття відповідного рішення по суті заявленого позивачем питання.
Щодо визначення органу, до компетенції якого входить питання призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Згідно пункту 9 Порядку №850, саме Міністерство внутрішніх справ України приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги.
Також таку позицію підтримано у низці судових рішень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, постановах від 11.08.2021 у справі № 809/1608/16, від 17.0.2021 у справі № 712/6015/17, від 21.08.2020 у справі № 812/775/17.
У цих справах Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно зазначили, що згідно з пунктами 9-10 Порядку №850, обов`язок прийняття рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги і надіслання такого рішення керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, покладений безпосередньо на МВС і така грошова допомога виплачується за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.
Тому, доводи Міністерства внутрішніх справ України стосовно неналежного відповідача у цій справі є хибними, та такими, що спростовуються нормами Порядку №850. Отже, саме на Міністерство внутрішніх справ України покладено обов`язок щодо вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.
Щодо повернення Міністерством внутрішніх справ України матеріалів позивача на доопрацювання.
Суд зазначає, що у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 711/1837/18 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду зробив наступні висновки щодо застосування положень статті 23 Закону № 565-XII та пункту 4 Порядку № 850:
- із втратою чинності з 07 листопада 2015 року Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглося відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850;
- Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
- положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
- передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31 жовтня 2015 року - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
- зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31 жовтня 2015 року чи після.
Суд також вважає за необхідне звернути увагу, що Конституційний Суд України у рішенні від 22 жовтня 2020 року № 12-р/2020 зазначив, що одноразова грошова допомога, передбачена Законом № 580-VIII є юридичним засобом соціального захисту працівників поліції, що надається державою у зв`язку із втратою ними працездатності, проте приписи частини першої статті 46 Конституції України не гарантують виплати одноразової грошової допомоги, тому Верховна Рада України може визначати порядок та умови її призначення, передбачивши порядок реалізації такого права в законі.
За своєю суттю одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в ОВС.
При цьому, суд звертає увагу на те, що процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду. Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових відносин, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.
Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.
Вказаним листом відповідач повернув без розгляду органам Національної поліції України документи щодо призначення позивачу ОГД у разі встановлення інвалідності ІІ групи з підстав ненадання інформації про первинний огляд МСЕК ОСОБА_1 , інформації про наявність чи відсутність у заявника попереднього установлення відсотка втрати професійної працездатності з установленням інвалідності та без установлення інвалідності та інформації про здійснення чи відсутність раніше виплаченої суми.
Згідно встановлених судом обставин до свого рапорту від 01.04.2019 року позивачем надані передбачені пунктом 7 Порядку №850 документи, як-то: рапорт, довідку МСЕК №0025691, якою позивачу встановлено 70% втрати професійної працездатності, копію довідки №0963571, якою за результатами повторного огляду, позивачу з 01.02.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби, копію свідоцтва про хворобу №224, копію паспорту, копію картки платника податків.
Управлінням поліції охорони в м. Києві, як правонаступником Управління державної служби охорони Управління Міністерства внутрішніх справ в місті Києві, сформовано відповідний висновок про виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, який було направлено до МВС України.
В той же час, МВС України не було прийнято передбаченого законодавством конкретного рішення, за результатами розгляду матеріалів, що надійшли від Управління поліції охорони в м. Києві.
Натомість, надіслані Управлінням поліції охорони в м. Києві документи разом із висновком про виплату позивачу одноразової грошової допомоги позивачу, були повернуті Департаментом фінансово-облікової політики МВС України без прийняття визначеного рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.
Можливість повернення документів Порядком №850 не передбачена, а тому неодноразове повернення відповідачем документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить нормам Порядку №850.
Слід також наголосити і на тому, що невиконання відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо прийняття в місячний строк після надходження від Управління поліції охорони у м. Києві матеріалів щодо позивача відповідного рішення, свідчить про порушення ним вимог п. 9 вищезазначеного Порядку №850.
Суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 є чинною, а тому викладені в ній положення щодо визначення обов`язку МВС України прийняти конкретне рішення у встановлений строк не можуть ігноруватись суб`єктом владних повноважень, на якого розповсюджуються норми підзаконного нормативно-правового акту.
Таким чином, суд зазначає про допущення відповідачем протиправних дій щодо повернення Національній поліції України документів позивача на доопрацювання.
Відповідно до частини 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.
Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
З урахуванням того факту, що Міністерством внутрішніх справ України рішення по суті питання щодо призначення та виплати не прийнято, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача та прийняти вмотивоване рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 або щодо відмови у її призначенні, із дотриманням норм Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.
На підставі наведеного позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у 200-кратному прожитковому мінімумі, установленому законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що складає 384200 (триста вісімдесят чотири тисячі двісті) гривень 00 копійок, є такими, що заявлені на майбутнє, та а їх задоволенні необхідно відмовити у зв`язку із тим, що відповідачем не було прийнято рішення по суті заявлених позивачем вимог.
Щодо позовних вимог в частині моральної шкоди у розмірі 1151000,00 грн, суд зазначає таке.
Позовні вимог в цій частині обгрунтовані тим, що неприйняття відповідних рішень та бездіяльність з боку відповідача спричинила позивачу фізичного болю, тілесні ушкодження, порушення нормального способу життя, та не отримання вчасно лікування за рахунок одноразової допомоги.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
До того ж, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Проте, позивачем не наведено переконливих аргументів та ґрунтовних доводів в обгрунтування розміру заявленої моральної шкоди 1151000,00 грн, а також про те, що фізичний біль, тілесні ушкодження та порушення нормального способу життя перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із тривалим розглядом відповідачем його рапорту про призначення одноразової грошової допомоги.
Судом під час розгляду даної справи також зазначеного не встановлено.
Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 2, 5, 241-246, 255, 295, 297 КАС України суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення на доопрацювання рапорту ОСОБА_1 від 01.04.2019 про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІ групи.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 11.07.2025 року.

Суддя Н.Є. Калугіна