Справа № 400/1347/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 р. № 400/1347/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005, вул. Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв,54005 Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001,
провизнання дій та бездіяльності протиправними; стягнення 132 590,00 грн,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, що містить вимоги:

«… Визнати протиправними дії та умисну бездіяльність суб`єкта владних повноважень органу ГУ ДФС у Миколаївській обл. та ГУ ДПС в Миколаївській обл. (правонаступника), щодо відмови інваліду війни -2групи ОСОБА_1 , як пенсіонеру податкової міліції (ПС 2789 ДФС України) в виконанні Постанови КМУ № 446 від 27.04.2011 року з внесеними змінами у відповідності до Постанови КМУ № 294 … від 26.04.2017 року, якою встановлено «порядок забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей» в 2020- 2023 році, а також порушення встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки затвердженим ПКМУ №785 від 17.06.2004 року … за 2018 -2022 роки.

Прийняти рішення про стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень органу ГУ ДФС у Миколаївській обл. та ГУ ДПС в Миколаївській обл. (правонаступника), коштів на ім`я ОСОБА_1 інваліда війни -2групи, пенсіонера податкової міліції (ПС 2789 ДФС України), коштів в сумі 132 590,0 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями дією або бездіяльністю, а саме відмови виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі -грошова компенсація) за поданою Заявою в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики та Міністерства у справах ветеранів війни та у відповідності до встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки затвердженим ПКМУ №785 від 17.06.2004 року … за 2018 -2022 роки на загальну суму-132 590,0 грн., що підлягає стягненню:

- 20 685,0 (591,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2018 рік.

- 22 200,0 (634,3 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2019 рік.

- 27 930,0 (798,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2020 рік.

- 29 960,0 (856,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2021 рік.

- 31 815,0 (909,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2022 рік …».

Ухвалою від 19.02.2024 суд залишив позовну заяву без руху та надав строк для усунення її недоліків.

29.02.2024 до суду від позивача надійшов документ "Уточнення позовних вимог до поданої позовної заяви з усуненням недоліків визначених Ухвалою № 400/1347/24 від 19.02.2024 року" (далі - Уточнення) з додатками.

Уточнення містить такі позовні вимоги:

"2.Визнати протиправними дії та умисну бездіяльність суб`єкта владних повноважень органу ГУ ДФС у Миколаївській обл. та ГУ ДПС в Миколаївській обл. (як правонаступника), щодо видання індивідуального акту - відмови інваліду війни -2групи ОСОБА_1 , як пенсіонеру податкової міліції (ПС 2789 ДФС України) в виконанні Постанови КМУ № 446 від 27.04.2011 року з внесеними змінами у відповідності до Постанови КМУ № 294 (294-2017-п) від 26.04.2017 року, якою встановлено порядок "забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей" в 2020- 2023 році, а також порушення встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки затвердженим ПКМУ №785 від 17.06.2004 року (далі - Порядок №785) за 2018 - 2022 роки.

3.Прийняти рішення судом про стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень органу ГУ ДФС у Миколаївській обл. та ГУ ДПС в Миколаївській обл. (як правонаступника), коштів на ім`я ОСОБА_1 інваліда війни -2групи, пенсіонера податкової міліції (ПС 2789 ДФС України), коштів в сумі 132 590,0 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями дією або бездіяльністю, а саме відмови виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі-грошова компенсація) за поданою Заявою в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики та Міністерства у справах ветеранів війни та у відповідності до встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки затвердженим ПКМУ №785 від 17.06.2004 року (далі - Порядок №785) за 2018 - 2022 роки на загальну суму-132 590,0 грн., що підлягає стягненню:

- 20 685,0 (591,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2018 рік.

- 22 200,0 (634,3 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2019 рік.

- 27 930,0 (798,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2020 рік.

- 29 960,0 (856,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2021 рік.

- 31 815,0 (909,0 л/д) грн. без податку на додану вартість за 2022 рік".

У пункті 1 прохальної частини Уточнення містяться клопотання і пояснення позивача.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачі протиправно відмовили йому у вирішенні питання забезпечення санаторно-курортними путівками за спірний період та не виплатили йому компенсацію замість санаторно-курортної путівки.

Ухвалою від 05.03.2024 суд повернув позовну заяву на підставі пнкту 1 частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою від 30.04.2024 П`ятий апеляційний адміністративний суд скасував ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.03.2024 та направив справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду, вказавши на те, що як у позовній заяві, так і в Уточненнях позивач зазначив, що він дізнався про порушення прав після отримання листа №38/6р від 19.12.2023 ГУ ДФС у Миколаївській області, яким йому відмовлено у позачерговому забезпеченні санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2020-2023 рік, або за відсутністю такого, грошовою компенсацією за 2018-2022 роки.

Ухвалою від 17.06.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі та постановив розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження; призначив судове засідання на 09.07.2024; установив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи та доказів.

Суд зазначає, що не поновлював позивачу строк звернення до адміністративного суду за викладеним у позові клопотанням, оскільки, відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.04.2024, такий строк не є пропущеним.

Головне управління ДФС у Миколаївській області (далі відповідач 1) обов`язок з реєстрації Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС не виконало, тому ухвала від 17.06.2024 направлена на його адресу електронної пошти (арк. 84).

Правом подати відзив відповідач 1 не скористався.

Головне управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач 2) подало до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в позові, зазначаючи, що не уповноважене на здійснення виплат грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки особам з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 (далі Порядок № 785).

Правом подати відповідь на відзив позивач не скористався.

Суд на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розглянув справу у письмовому провадженні.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач є колишнім співробітником податкової міліції.

Позивач має статус особи з інвалідністю ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серії Є від 31.01.2018 № 015440 (арк. 36).

Позивачу призначена пенсія по інвалідності як особі з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 (арк. 36).

01.11.2018 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2018 рік відповідно до «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших осіб і членів їх сімей», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 446 (далі Порядок № 446).

Листом від 14.11.2018 № 5113/8/14-29-04-01-01 відповідач 1 вказану заяву для вирішення питання по суті направив до ДФС України, про що позивача повідомлено листом № К/1808/14-29-04-16 від 16.11.2018.

ДФС України розглянула заяву позивача та листом від 30.11.2018 № 18880/К/99-99-04-04-02-14 повідомила йому, що згідно з Порядком № 446 пільгові путівки надаються за рахунок та у межах коштів, передбачених кошторисом на утримання ДФС. ДФС України щорічно замовляються кошти для закупівлі санаторно-курортних путівок. Проте, кошти на придбання путівок у 2014-2018 роках не виділялися, закупівля та видача путівок не проводилася.

29.05.2019 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою щодо забезпечення його санаторно-курортною путівкою на 2019 рік.

Листами від 15.07.2019 № 5810/К/99-99-04-04-02-14 та від 13.08.2019 № 6807/К/99-99-04-04-02-14 ДФС України повідомила позивач, що ДФС України щороку плануються видатки на закупівлю санаторно-курортних путівок та відповідна потреба у коштах включається до напрямів бюджетного запиту ДФС. Кошти на придбання путівок у 2014-2019 роках не виділялися, купівля та видача путівок не проводилися, черга не змінювалась. Тобто у 2018 та 2019 роках видатки на пільгове забезпечення санаторно-курортним лікуванням не здійснювалося, у зв`язку з чим ДФС України не має можливості та правових підстав, з огляду на вимоги пункту 10 Порядку № 446, забезпечити позивача санаторно-курортною путівкою.

Зазначені обставини установлені рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.05.2020 у справі № 400/3204/19, яке набрало законної сили 28.10.2020, а тому не підлягають доказуванню.

13.02.2020 позивач звернувся до Державної податкової служби України та до відповідача 2 із заявою (арк. 57) про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2020 рік.

На зазначену заяву позивача відповідь надав відповідач 1 листом від 21.02.2020 № 73/К/14-97-04-02 (арк. 57 зв.), в якому зазначив, що позивачу належить подати довідку про отримання пенсії.

27.02.2020 позивач звернувся до Державної податкової служби України та до відповідача 2 з заявою (арк. 56) про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2020 рік.

На зазначену заяву позивача відповідь надав відповідач 1 листом від 04.03.2020 № 82/14-97-04 (арк. 56), в якому вказав, що відповідна заява направлена для розгляду по суті до ДФС України.

Відповіді ДФС України на зазначену заяву позивача матеріали справи не містять.

02.04.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою, в якій просив про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2021 рік (арк. 19).

13.04.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою, в якій просив про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2021 рік (арк. 19 зв.).

13.04.2021 позивач звернувся до відповідача 1 із запитом на публічну інформацію (арк. 20), в якому запитав таку інформацію: про встановлений порядок отримання ним санаторно-курортної путівки на 2021 рік і отримання ним компенсації замість путівки за 2018-2020 роки; про кількість санаторно-курортних путівок на 2021 рік, виданих відповідачем-1 особам, які мають статус ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій; про сплачену відповідачем 1 грошову компенсацію вартості за невикористану санаторно-курортну путівку за 2018-2020 роки особам, які мають статус ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій; про розгляд його заяви про забезпечення санаторно-курортною путівкою на 2021 рік.

Листом від 09.04.2021 № З/ЗПІ/14-97-08-14 (арк. 21) відповідач 1 повідомив позивачу на його запит на публічну інформацію, що забезпечення санаторно-курортними путівками пенсіонерів податкової міліції (осіб з інвалідністю, учасників бойових дій, ветеранів) проводиться відповідно до Порядку № 446.

Згідно з Порядком № 446, вказав відповідач 1, закупівля та забезпечення путівками здійснюється в межах коштів, передбачених відповідному державному органу на зазначені цілі в державному бюджеті на відповідний рік. Державною фіскальною службою України щороку плануються видатки на закупівлю санаторно-курортних путівок та відповідна потреба у коштах включається до напрямів бюджетного запиту ДФС.

Відповідач 1 повідомив, що кошти на придбання путівок у 2018-2021 роках не виділялись, закупівля та грошова компенсація вартості за невикористані путівки не проводилась та не планується.

Листом від 16.04.2021 № 74/К/14-97-07-06 (арк. 21 зв.) відповідач 1 на заяву позивача від 13.04.2021, посилаючись на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 № 446 «Про затвердження Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей», повідомив, що направив заяву позивача до Державної фіскальної служби України для вирішення по суті, оскільки забезпечення ветеранів війни, ветеранів податкової міліції та деяких інших осіб і членів їхніх сімей путівками для санаторно-курортного лікування здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на відповідний рік на функціонування Державної фіскальної служби.

07.02.2022 позивач звернувся із заявою до ДФС України про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2022 рік. Заява адресована також відповідачу 1 (арк. 51-52).

Відповідь на зазначену заяву позивача матеріали справи не містять.

18.02.2022 позивач звернувся до Державної податкової служби України та відповідача 2 із заявою про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2022 рік (арк. 52 зв.).

Відповідь на зазначену заяву позивача матеріали справи не містять.

15.11.2023 позивач звернувся до відповідача 1 із заявою (арк. 50) про позачергове забезпечення санаторно-курортною путівкою до санаторно-курортних закладів на 2023 рік та виплату компенсації за невикористану санаторно-курортну путівку за 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роки. До заяви позивач додав копію посвідчення серії НОМЕР_2 , копію посвідчення серії НОМЕР_1 .

Листом від 19.12.2023 № 38/6р (арк. 48) відповідач 1 на заяву позивача від 15.11.2023 повідомив позивачу, що вирішення питань щодо забезпечення санаторно-курортними путівками колишніх співробітників податкової міліції відноситься до компетенції комісії з реорганізації Головного управління ДФС у Миколаївській області. Додатково зазначено, що до заяви про надання путівки, крім копії посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, має додаватися медична довідка лікувальної установи за формою 070/о та довідка з Пенсійного фонду України про отримання пенсії.

За наведеного суд установив, що санаторно-курортні путівки позивачу в 2018-2022 роках не виділялися та компенсація за невикористані путівки не виплачувалася.

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України шляхом поділу.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Постанови № 1200, Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до Постанови № 1200, всі повноваження Державної фіскальної служби України, що реорганізується шляхом поділу, розділено на три сфери:

- реалізація державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску сфера діяльності Державної податкової служби;

- реалізація державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства сфера діяльності Державної митної служби;

- реалізація державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску сфера діяльності центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (Бюро економічної безпеки України).

Пункт 2 Постанови № 1200 установлює, що підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, які віднесені до його підслідності відповідно до КПК.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» (далі Постанова № 537), утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДПС у Миколаївській області.

Відповідно до пункту 2 Постанови № 537, розпочато реорганізацію територіальних органів Державної фіскальної служби, зокрема Головного управління ДФС у Миколаївській області.

Пунктом 4 Постанови № 537 визначено, що територіальні органи Державної податкової служби є правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї Постанови, у відповідних сферах діяльності.

Відповідно до Положення про Головне управління ДПС у Миколаївській області, затвердженого наказом ДПС України від 12.07.2019 № 14, правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДФС у Миколаївській області у відповідних сферах діяльності є Головне управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код 43144729).

Суд погоджується з доводами відповідача 2, що його права і обов`язки як правонаступника відповідача 1 не є всеохоплюючими, а є обмеженими його сферою діяльності.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» (далі Постанова № 893) та наказу ДПС України від 08.10.2020 № 556 «Про ліквідацію територіальних органів ДПІС», розпочато ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Державної податкової служби, зокрема Головного управління ДПС у Миколаївській області (ідентифікаційний код - 43144729).

Відповідно до абзацу четвертого пункту 2 Постанови № 893, права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються, зокрема Головного управління ДПС у Миколаївській області, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.

Отже, Головне управління ДПС у Миколаївській області в Миколаївській області (ідентифікаційний код 43144729) не є правонаступником Головного управління ДФС у Миколаївській області в частині повноважень (компетенції) щодо реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та з питань, що не стосуються публічно - владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адмініструвания єдиного внеску чи інших функцій, а, отже, і відповідач 2 Головне управління ДПС у Миколаівській області (ідентифікаційний код - 44104027) не є правонаступником Головного управління ДФС у Миколаївській області в питанні забезпечення колишніх співробітників податкової міліції санаторно-курортними путівками та виплати грошової компенсації замість таких путівок.

Суд зауважує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», у складі ДФС функціонують підрозділи податкової міліції. ДФС продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Натепер відповідач 1 як юридична особа не припинений.

25.03.2021 набрав чинності Закон України від 28.01.2021 № 1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України», відповідно до частини першої статті 1 якого Бюро економічної безпеки України це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.

Відповідно до Закону України «Про Бюро економічної безпеки», повноваження, пов`язані з забезпеченням запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що належать до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, передані Бюро економічної безпеки України.

Пунктом 4 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Бюро економічної безпеки» передбачено, що за колишніми працівниками податкової міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб, встановлені Законом України «Про Національну поліцію». Особам рядового і начальницького складу податкової міліції, звільненим із служби за віком, через хворобу, гарантується безоплатне медичне обслуговування у закладах охорони здоров`я Міністерства внутрішніх справ України.

При цьому суд зауважує, що у листі відповідача 1 від 19.12.2023 № 38/6р (відповідь на заву позивача від 15.11.2023), на який позивач посилається як на документ, з якого він дізнався про порушення своїх прав в частині неотримання компенсації замість санаторно-курортних путівок, підтверджується, що питання щодо забезпечення санаторно-курортними путівками колишніх співробітників податкової міліції відноситься до компетенції комісії з реорганізації ГУ ДФС у Миколаївській області.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині, що пред`явлені до відповідача 2.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги, зокрема, безплатне позачергове щорічне забезпечення санаторно-курортним лікуванням з компенсацією вартості проїзду до санаторно-курортного закладу і назад.

За бажанням осіб з інвалідністю замість путівки на санаторно-курортне лікування вони можуть один раз на два роки одержувати грошову компенсацію: особи з інвалідністю внаслідок війни I-II груп - у розмірі середньої вартості путівки, особи з інвалідністю внаслідок війни III групи - у розмірі 75 процентів середньої вартості путівки. Грошова компенсація надається незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Дію пункту 3 частини першої статті 13 зупинено на 2023 рік згідно із Законом України від 03.11.2022 № 2710-IX від 03.11.2022, а на 2024 рік - згідно із Законом України від 09.11.2023 № 3460-IX (закони про Державний бюджет України на відповідні роки).

У пункті 2 Порядку № 446 (у відповідній редакції) вказано, що державні органи забезпечують путівками до санаторно-курортних закладів не більше одного разу на рік, зокрема, осіб з інвалідністю із числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з пунктом 6 Порядку № 446, за рахунок коштів, виділених з державного бюджету, безоплатними путівками до санаторно-курортних закладів забезпечуються, зокрема, особи з інвалідністю з числа осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», - щороку (із січня по грудень).

Матеріали справи, зокрема, листування між позивачем і відповідачем 1 свідчать, що як на причину незабезпечення позивача санаторно-курортною путівкою та невиплати компенсації відповідач 1 вказував, що бюджетні кошти на таку мету не виділялись. Порядком № 446 встановлено надання особам, зазначеним у пункті 3 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», путівок до санаторно-курортних закладів в порядку черговості у міру їх надходження шляхом закупівлі у встановленому законом порядку в межах коштів, передбачених для відповідного державного органа на зазначену мету в державному бюджеті на відповідний рік.

Суд узяв до уваги, що відповідно до Порядку № 446, забезпечення путівками відбувається в межах виділених коштів пропорційно кількості таких громадян, які перебувають на обліку для отримання лікування. Одночасно суд ураховує, що відповідач 1 не надав суду документального підтвердження щодо загальної кількості громадян, взятих на облік для забезпечення путівками та черговість їхнього взяття на облік, розміру кошторису виділених коштів на 2020-2022 роки на утримання ДФС України, замовлення коштів для закупівлі санаторно-курортних путівок ДФС України, відсутність коштів на придбання путівок у 2020-2022 роках.

За усталеною практикою Верховного Суду, відсутність бюджетних коштів не може бути причиною невиконання відповідачем - суб`єктом владних повноважень своїх зобов`язань.

Суд встановив, що відповідач 1 допустив протиправну бездіяльність, що полягає у незабезпеченні позивача у 2020, 2021, 2022 роках (відповідно до Порядку № 446) санаторно-курортними путівками. На 2023 рік, про що вказано вище, дію пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було зупинено.

Стосовно доводів позивача про порушення «Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2004 № 785 (далі Порядок № 785), суд вказав таке.

Порядком № 785 визначений механізм виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки (далі грошова компенсація) та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбачених Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».

Відповідно до пунктів 2, 3, 6 Порядку № 785 (у відповідній редакції), грошова компенсація виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни та особам з інвалідністю, зазначеним у статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», за місцем їх обліку один раз на два роки з дня звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації за бажанням, якщо ці особи протягом двох років не одержували безоплатних санаторно-курортних путівок, незалежно від наявності медичного висновку про необхідність санаторно-курортного лікування або медичних протипоказань.

Підставою для виплати грошової компенсації є такі документи: заява про виплату грошової компенсації; посвідчення особи, що підтверджує її належність до категорії громадян, зазначених у пункті 2 цього Порядку; облікові дані про одержання путівок та грошової компенсації.

Грошова компенсація виплачується особам через два роки після звернення із заявою про виділення путівки або виплату грошової компенсації, якщо вони протягом цього періоду не одержували безоплатної санаторно-курортної путівки.

Середня вартість путівки для виплати грошової компенсації та компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування обчислюється з розрахунку 35 відсотків (з округленням до однієї гривні розміру одного прожиткового мімінумум, щороку встановленого законом на 1 січня відповідного року для осіб, які втратили працездатність (пункт 7 Порядку № 785).

За пунктом 10 Порядку № 785, грошова компенсація або компенсація вартості самостійного санаторно-курортного лікування, не одержана особою з вини органу виконавчої влади, підлягає відшкодуванню без обмеження будь-яким строком.

У пункті 11 Порядку № 785 вказано, що витрати, пов`язані з виплатою грошової компенсації, покриваються за рахунок коштів державного бюджету в межах видатків, передбачених Мінсоцполітики на зазначену дату.

У відповідача 1 обов`язки з виплати грошової компенсації відсутні.

Так, пунктом 8 Порядку № 785 встановлено, що грошова компенсація за умови подання довідки з місця роботи, навчання, служби про те, що протягом попередніх двох років особа не одержувала безоплатної санаторно-курортної путівки, виплачується:

структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських рад міст обласного значення, районних у містах у разі їх утворення (крім мм. Києва та Севастополя) рад особам, які перебувають в них на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням;

територіальними відділеннями Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю особам, які перебувають на обліку для забезпечення санаторно-курортним лікуванням у Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, ДСНС, розвідувальних органах, Мін`юсту, Управління державної охорони, Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужбі та ДФС.

Грошова компенсація особам, які перебувають на обліку в органах Міноборони, ДСНС, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, розвідувальних органах, Державної кримінально-виконавчої служби, Управління державної охорони, Адміністрації Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби та ДФС для забезпечення санаторно-курортним лікуванням, проводиться у порядку, визначеному Мінсоцполітики разом з Мінфіном та Казначейством.

ОСОБА_2 заявив про стягнення з відповідачів «… коштів в сумі 132 590 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю, а саме: відмові виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки … в сумі визначеній Наказом Мінсоцполітики та Міністерством у справах ветеранів війни та у відповідності до встановленого порядку виплати грошової компенсації замість санаторно-курортної путівки …».

Суд, про що вказано вище, дійшов висновку про відсутність у відповідача 1 обов`язку з виплати позивачу грошової компенсації, тому підстави для стягнення з відповідача будь-якої суми (або грошової компенсації, або на відшкодування шкоди, що була заподіяна невиплатою такою компенсації) відсутні.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати у справі відсутні.

Позивач заявив клопотання в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Оскільки позов задоволено лише в частині визнання протиправною бездіяльності, підстави для зобов`язання відповідача 1 подати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Миколаївській області, яка полягає у незабезпеченні у 2020, 2021, 2022 роках ОСОБА_1 санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2011 № 446 «Порядку забезпечення санаторно-курортними путівками до санаторно-курортних закладів військовослужбовців, ветеранів війни, ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ та деяких інших категорій осіб і членів їх сімей».

У задоволенні інших позовних вимог до Головного управління ДФС у Миколаївській області відмовити.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління ДПС у Миколаївській області відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна