Справа № 620/11671/24
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Коротких А.Ю.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, що полягають у призначенні в липні 2024 року до виплати з 01.02.2023 по 31.07.2024, а також з 01.08.2024 і у подальшому щомісяця, довічно - щомісячної пенсії ОСОБА_1 в розмірі, що не перевищує десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію в тому розмірі, що фактично нарахований (зокрема з урахуванням розміру індексації за 2024 рік) з 01.02.2023 по 31.07.2024, з 01.08.2024, з 01.09.2024 і у подальшому щомісяця, довічно та здійснити виплату недоплаченої пенсії з 01.02.2023.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, при проведенні перерахунку пенсії з 01.02.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити з 01.02.2023 перерахунок пенсії ОСОБА_1 , без обмеження пенсії максимальним розміром та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

10 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судом строку на подання Відповідачем до суду звіту про виконання судового рішення.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення повернуто без розгляду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зазначено, що зміст ч. 2 ст. 382 КАС України не містить зобов`язань Позивача зазначати в заяві відомості про відсутність у нього ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Повертаючи без розгляду заяву Позивача суд першої інстанції не навів вмотивованого обґрунтування, яким чином наявність у суду інформації щодо відсутності в Позивача ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження впливає на виконання судом обов`язку, що передбачений імперативною нормою абзацу 2 ч. 1 ст. 382 КАС України.

Відзиву Відповідача на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення по справі без розгляду виходив з того, що заява не містить відомостей стосовно ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України у заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Таким чином, виконання Позивачем приписів ч. 2 ст. 382 КАС України виникає виключно за наявності виконавчого провадження та отримання Позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, яка містить ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Колегія суддів також звертає увагу, що в матеріалах даної адміністративної справи відсутні будь-які відомості, що суд першої інстанції видавав виконавчий лист, на підставі якого могло бути відкрито виконавче провадження.

Отже, суд першої інстанції не міг не знати, що він не видавав виконавчий документ, на підставі якого відкривається виконавче провадження, а ч. 2 ст. 382 КАС України не містить обов`язку Позивача доводити, що в нього відсутній ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження.

Крім того, повертаючи вищевказану заяву, суд першої інстанції посилався на положення ч. 2 ст. 167 КАС України, згідно з якими якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення Заяви Позивача про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення без розгляду на підставі ч. 2 ст. 167 КАС України, оскільки станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, наведені в ній недоліки вказаної Заяви не були такими, що не давали можливості розглянути її по суті.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до положень ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини 1 статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про передчасність постановлення судом першої інстанції ухвали 18 квітня 2025 року про повернення Заяви Позивача про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення без розгляду, як наслідок, наявність підстав для її скасування на підставі пункту 1 частини 1 статті 320 КАС України з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 310, 320, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2025 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

А.Ю. Коротких

Повний текст складено 08.07.2025 року.