Справа № 461/2533/25
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 461/2533/25 пров. № А/857/25582/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року, головуючий суддя Мироненко Л.Д., ухвалене у м. Львів, повний текст якого складено 24.04.2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив скасувати постанову серії ЕНА № 4319034 від 21.03.2025 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400.00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що підставою для винесення даної постанови було те, що ОСОБА_1 , постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області був позбавлений права керування транспортними засобами терміном на 1 рік. Однак, посвідчення водія працівниками патрульної поліції у нього не вилучалось, він не був належним чином поінформований про обов`язок здати посвідчення водія до органу національної поліції. Вказав, що поштова кореспонденція суду по вищевказаній справі відправлялася за неправильною адресою, що унеможливило його обізнаність про таку адміністративну справу та прийняті у ній рішення. Крім того, просив суд врахувати, що ним було подано апеляційну скаргу на зазначену постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області. З урахуванням вищевикладеного, вважав що оскаржувана постанова серії ЕНА № 4319034 від 21.03.2025 року є незаконною і необґрунтованою, а тому просив її скасувати.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції. Зазначає, що станом на 21.03.2025 року ОСОБА_1 не був притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки така настала лише 11.04.2025 року, відтак у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що 21.03.2025 року сержантом поліції Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області Мигою В.В. стосовно ОСОБА_1 складено постанову про вчинення адміністративного правопорушення серії ЕНА № 4319034 за ч. 4 ст.126 КУпАП.

Відповідно до змісту вказаної постанови, 21.03.2025 року о 10 год. 42 хв. у м. Самбір на вул. Шевченка, водій керував транспортним засобом, Mazda 626, д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а. ПДР України.

Постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2024 року у справі №452/3947/24 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11.04.2025 року постанову Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2024 року було залишено без змін.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення позивачем п.п. «а» п.2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху повністю доведено, а тому оскаржувана постанова про притягнення позивача за ч. 4 ст. 126 КУпАП є законною та обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституціїі законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення(далі -КУпАП).

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Як встановлено ч. 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Як встановлено судом, постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2024 року, у якій зазначено що в судове засідання, ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду адмінматеріалів був повідомлений своєчасно, належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення.

Постанова набрала законної сили 06.12.2024 року.

Крім того, керування позивачем транспортним засобом 21.03.2025 року, підтверджується відео з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано як ОСОБА_1 дійсно перебуває за кермом транспортного засобу та керує ним.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, позивачу було відомо про факт складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та його скерування для розгляду до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Колегія суддів зазначає, що за правилами ст. 294 КУпАП України постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу.

Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу.

Таким чином, норми КУпАП України не ставлять в залежність набрання законної сили постанови у справі про адміністративне правопорушення з моментом отримання копії цієї постанови.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за правилами ст. 38 КУпАП України якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - шостій цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25.11.2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, яке мало місце 18 жовтня 2024 року.

Тобто, на момент винесення оскарженої постанови (25.11.2024 року), позивач, користуючись правами, наданими ст. 268 КУпАП України, міг ознайомитись з матеріалами справи, отримати інформацію про прийняте рішення, та його копію.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачу було відомо про факт складання стосовно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП та його скерування для розгляду до Самбірського міськрайонного суду Львівської області.

Однак, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів, він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про відсутність у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Неотримання копії постанови у справі про адміністративне правопорушення не змінює дату набрання нею законної сили, а відтак не звільняє від адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП України.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а наведені позивачем у своєму адміністративному позові обставини про відсутність вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 квітня 2025 року у справі №461/2533/25 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич

Повний текст постанови складено 10.07.2025 року