Справа № 120/17367/24
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/17367/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

09 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивачі звернулись до суду з адміністративним позовом, в якому просили:

- визнати протиправним та скасувати рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №22 від 31.10.2024 "Про відмову громадянці ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та передачі у власність земельної ділянки";

- зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надати у власність громадянці ОСОБА_2 земельну ділянку площею: 1,4000 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:009:1597, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №23 від 31.10.2024 "Про відмову громадянину ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_4 та передачі у власність земельної ділянки";

- зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надати у власність громадянину ОСОБА_3 земельну ділянку площею: 1,2599 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий нoмep: :02:009:1598, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №24 від 31.10.2024 "Про відмову громадянину ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_4 та передачі у власність земельної ділянки";

- зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надати у власність громадянину ОСОБА_1 земельну ділянку площею: 0,8843 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:009:1600, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №22 від 31.10.2024 "Про відмову громадянці ОСОБА_2 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та передачі у власність земельної ділянки";

- зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та з урахуванням висновків суду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки площею: 1,4000 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:009:1597, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №23 від 31.10.2024 "Про відмову громадянину ОСОБА_3 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_4 та передачі у власність земельної ділянки";

- зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та з урахуванням висновків суду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею: 1,2599 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий нoмep: :02:009:1598, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- визнано протиправним та скасовано рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради №24 від 31.10.2024 "Про відмову громадянину ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_4 та передачі у власність земельної ділянки";

- зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та з урахуванням висновків суду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею: 0,8843 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: :02:009:1600, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . В задоволенні решти вимог відмовлено. Зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /том 1 а.с. 67/, індексний номер витягу 145808049 від 19.11.2018, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на наступні будівлі: свинарник №3 "А", прибудова "а", прибудова "а1", водонапірна башта "Б", артезіанська свердловина "№1", загальною площею 475,6 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /том 1 а.с. 68/, індексний номер витягу 148088664 від 05.12.2018, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на наступні будівлі: свинарник №4-"А", прибудови - "а, а1, а2, а3, а4, а5", силосна яма - "№1", колодязі для стоків - №2, №3, №4", загальною площею 922,2 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /том 1 а.с. 69/, індексний номер витягу 161573831 від 29.03.2019, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на наступні будівлі: свинарник №2-"А", тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1", загальною площею 613,5 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі №128/1534/21 зобов`язано Стрижавську селищну раду надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки їй у власність для ведення особистого селянського господарства, частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_4 , орієнтовною площею 1,4000 га.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі №120/15986/23 зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати ОСОБА_3 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі №120/15987/23 зобов`язано Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

05 березня 2024 року на 81 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення №15 про надання ОСОБА_2 дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_4 , орієнтовною площею 1,4000 га /том 1 а.с. 29/.

12 липня 2024 року на 86 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення №53 про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,4000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 /том 1 а.с. 30-31/.

12 липня 2024 року на 86 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області прийнято рішення №54 про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 /том 1 а.с. 32-33/.

На підставі договору №163/24 від 12.07.2024 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 /том 1 а.с. 13-101/.

Надалі, позивачі звернулись до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області із клопотаннями про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність /том 2 а.с. 29-30/.

Однак, рішеннями 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №22, №23, №24 позивачам відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та передачі у власність земельних ділянок, у зв`язку з їх невідповідністю положенню вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з пунктами "а", "б" статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Частиною 6 статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

За змістом частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до частин 9, 10 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Частиною 8 статті 186 ЗК України передбачено, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Так, у змісті оскаржуваних рішень вказано, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення не відповідає вимогам прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Втім, приймаючи такі рішення відповідачем не враховано, що відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на бажаних позивачами земельних ділянках знаходяться об`єкти нерухомого майна, які перебувають у їх власності, зокрема:

- за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на наступні будівлі: свинарник №3 "А", прибудова "а", прибудова "а1", водонапірна башта "Б", артезіанська свердловина "№1", загальною площею 475,6 кв.м;

- за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на наступні будівлі: свинарник №4-"А", прибудови - "а, а1, а2, а3, а4, а5", силосна яма - "№1", колодязі для стоків - №2, №3, №4", загальною площею 922,2 кв.м;

- за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на наступні будівлі: свинарник №2-"А", тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1", загальною площею 613,5 кв.м.

Факт перебування у власності позивачів зазначених об`єктів нерухомого майна підтверджено постановою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2023 року у справі №128/1534/21, а також рішеннями Вінницького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2024 року у справі №120/15986/23 та від 12 січня 2024 року у справі №120/15987/23.

Норми статті 78 КАС України визначають підстави звільнення від доказування, серед яких вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, обставини, встановлені зазначеними судовими рішеннями, вважаються доведеними та не підлягають повторному доказуванню.

Також, наявність на спірних земельних ділянках об`єктів нерухомого майна, які перебувають у власності позивачів, підтверджено показами свідка ОСОБА_5 , який розробляв проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність позивачам.

Слід зазначити, що відповідно до частин 3, 5 статті 20 ЗК України категорія земель та вид цільового призначення земельної ділянки визначаються в межах відповідного виду функціонального призначення території, передбаченого затвердженим комплексним планом просторового розвитку території територіальної громади або генеральним планом населеного пункту.

Встановлення цільового призначення земельної ділянки може здійснюватися без додержання вимог, передбачених абзацом першим цієї частини, зокрема, у випадку передачі земельної ділянки державної, комунальної власності відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Класифікатор видів цільового призначення земельних ділянок, видів функціонального призначення територій та співвідношення між ними, а також правила його застосування з визначенням категорій земель та видів цільового призначення земельних ділянок, які можуть встановлюватися в межах відповідної функціональної зони, затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені класифікатор та правила використовуються для ведення Державного земельного кадастру і містобудівного кадастру.

Віднесення земельних ділянок до певних категорії та виду цільового призначення земельних ділянок має відповідати класифікатору та правилам, зазначеним в абзаці першому цієї частини.

В силу частини 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам для містобудівних потреб допускається за умови, що відповідні земельні ділянки розташовані в межах території, щодо якої затверджено принаймні один із таких видів містобудівної документації на місцевому рівні:

- комплексний план, складовою частиною якого є план зонування території;

- генеральний план населеного пункту, складовою якого є план зонування території;

- план зонування території як окремий вид містобудівної документації на місцевому рівні, затверджений до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель";

- детальний план території.

Обмеження щодо передачі (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним або юридичним особам, визначені цією частиною, не поширюються, зокрема, у разі розташування на земельній ділянці будівлі (споруди), що перебуває у власності фізичної або юридичної особи.

У відповідності до частини 4 статті 50 Закону України "Про землеустрій" у разі формування земельної ділянки чи зміни цільового призначення земельної ділянки для потреб, пов`язаних із забудовою, до проекту додається витяг із відповідної містобудівної документації із зазначенням функціональної зони території, в межах якої розташована земельна ділянка, та обмежень у використанні території для містобудівних потреб. Ці вимоги не поширюються на випадки, якщо відповідно до закону передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб може здійснюватися за відсутності зазначеної містобудівної документації або без дотримання правил співвідношення між видом цільового призначення земельної ділянки та видом функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією.

Отже, наявність у позивачів права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на відповідних земельних ділянках, є достатньою та передбаченою законом підставою для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у приватну власність.

Відповідні норми містяться, зокрема, у частині третій статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка передбачає виняток із загального правила щодо обов`язкової відповідності містобудівній документації - у випадках, коли на земельній ділянці розміщене нерухоме майно у приватній власності фізичної або юридичної особи.

Крім того, згідно з частиною четвертою статті 50 Закону України "Про землеустрій", навіть у разі формування нової земельної ділянки або зміни її цільового призначення для потреб забудови, вимоги щодо обов`язковості витягу з містобудівної документації не поширюються на ситуації, коли закон прямо дозволяє передавати ділянки без урахування функціонального призначення території, визначеного відповідною містобудівною документацією.

Відтак, у даному випадку, наявність на земельних ділянках нерухомого майна, яке належить позивачам на праві приватної власності, є об`єктивною обставиною, яка унеможливлює застосування містобудівних обмежень як підстави для відмови у затвердженні проекту землеустрою.

У зв`язку з цим, відмова відповідача у затвердженні позивачам проекту землеустрою, обґрунтована посиланням на невідповідність положенню вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації, є безпідставною та такою, що не відповідає положенням чинного законодавства України.

Такі дії суб`єкта владних повноважень порушують право власників нерухомого майна на оформлення прав на земельну ділянку, на якій це майно фактично розташоване.

Це право є невід`ємною складовою права приватної власності, а також гарантованим елементом мирного володіння майном, яке охороняється як національним законодавством, зокрема статтями 13, 14 та 41 Конституції України, так і міжнародними стандартами, передбаченими статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відмова органу місцевого самоврядування у затвердженні проекту землеустрою в умовах, коли заявник є власником нерухомого майна, не тільки суперечить приписам спеціального земельного та містобудівного законодавства, а й фактично унеможливлює реалізацію права на землю як об`єкта нерозривно пов`язаного з правом власності на розташоване на ньому майно.

Це є формою необґрунтованого втручання органу публічної влади у реалізацію права власності, що прямо заборонено як на національному, так і на міжнародному рівні.

Таким чином, оскаржувані рішення 92 сесії 8 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №22, №23, №24 про відмову позивачам у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення на території смт. Стрижавка, провулок Київський 3, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та передачу у власність земельних ділянок є протиправними, а тому підлягають скасуванню.

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передати позивачам у власність земельні ділянки, слід виходити із наступного.

Варто звернути увагу, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Разом з тим, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, частина 8 статті 186 ЗК України передбачає, що підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Втім, наведене положення має застосовуватися з урахуванням спеціальних норм, зокрема частини 3 статті 24 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та частини 4 статті 50 Закону України "Про землеустрій", які допускають можливість затвердження проекту землеустрою незалежно від вимог містобудівної документації у випадках, коли на земельній ділянці розміщене нерухоме майно у приватній власності.

У даному випадку позивачі є власниками об`єктів нерухомого майна, розташованих на відповідних земельних ділянках, що підтверджено належними доказами у справі та показами свідка.

Відтак, наявність у них права власності на таке майно є підставою для застосування вказаних винятків із загального правила щодо відповідності містобудівній документації, а тому перешкод для затвердження проекту землеустрою у даному випадку бути не може.

Беручи до уваги те, що судом встановлено виконання усіх умов, визначених законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, з огляду на відсутність передбачених законом підстав для відмови в затвердженні проекту землеустрою, та поведінку відповідача, яка в даному випадку, свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційних прав фізичних осіб на землю, а відтак відповідача слід зобов`язати повторно розглянути клопотання стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та з урахуванням висновків суду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства.

При виборі способу захисту порушених прав, слід також враховувати, що однією з підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачам було зазначено відсутність у матеріалах проекту землеустрою витягу з містобудівної документації, на підставі якого здійснюється внесення відомостей до Державного земельного кадастру (із зазначенням відомостей про функціональну зону та всіх обмежень у використанні земель (у тому числі у сфері забудови).

У судовому засіданні в суді першої інстанції допитаний в якості свідка розробник проекту землеустрою ОСОБА_5 пояснив, що зазначений недолік не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою, а також повідомив, що на момент розгляду справи такий недолік усунуто.

Так само, представником позивача в підтвердження вказаного ОСОБА_5 надано суду оригінали відповідних документів для огляду у судовому засіданні.

Оскільки, під час розгляду справи позивачами вживались заходи, які вказують на усунення недоліків, що серед іншого зазначені в оскаржуваних рішеннях, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що належним та обґрунтованим способом захисту порушених прав позивачів є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання щодо затвердження проекту землеустрою про відведення земельних ділянок у власність та, з урахуванням висновків суду, прийняти рішення про його затвердження.

На переконання суду, зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та з урахуванням висновків суду прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства забезпечить ефективний судовий захист порушених прав позивачів та призведе до реального їх відновлення.

Водночас, за матеріалами даної справи та встановленими судом обставинами, аналізуючи поведінку відповідача, суд дійшов переконання, що інший спосіб судового захисту неможливо застосувати, так як ним не буде забезпечено ефективне відновлення порушених прав позивачів та не виключається повторність звернень позивачів за захистом до суду з питань реалізації права на землю.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, слід виходити з наступного.

За змістом частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Як свідчать матеріали справи, в підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договори про надання правничої допомоги №124-2023 від 05.10.2023, №112-2023 від 18.08.2023, №125-2023 від 05.10.2023, акти виконаних робіт (наданих послуг) від 26.12.2024, прибуткові касові ордери від №1, №2, №3 від 26.12.2024 на загальну суму 30000 грн. свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордери на надання правничої (правової) допомоги.

Надаючи оцінку документам, поданим на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, їх заявлений розмір в загальній сумі 30000 грн. відповідає критерію співмірності та розумності, відповідає обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також складності справи.

Відтак, витрати, понесені позивачами на професійну правничу допомогу в сумі по 10000 грн., підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є обґрунтованими. Відповідачем протилежне не доведене, а судом не встановлене.

Разом з тим, слід врахувати частковість задоволення позовних вимог позивача та положення частини третьої статті 139 КАС України, відповідно до якої, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі по 5000 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.