Справа № 620/18237/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач; ОСОБА_1 ) звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач; ГУ ПФ України в Чернігівській області), в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в російській федерації: з 14 лютого 1992 року по 26 жовтня 1992 року ювеліром в Малому підприємстві «Ольокмабиткомбінат»; з 26 жовтня 1992 року по 16 червня 1993 року ювеліром в «Олекмінському райбиткомбінаті»; з 17 червня 1993 року по 18 квітня 1994 року начальником ювелірного цеху в Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Саха-Олекма»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в російській федерації: з 14 лютого 1992 року по 26 жовтня 1992 року ювеліром в Малому підприємстві «Ольокмабиткомбінат»; з 26 жовтня 1992 року по 16 червня 1993 року ювеліром в «Олекмінському райбиткомбінаті»; з 17 червня 1993 року по 18 квітня 1994 року начальником ювелірного цеху в Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Саха-Олекма».

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року, 10 травня 2025 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю. Свою позицію апелянт обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 12 травня 2023 року звернувся до Бахмацького відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсію за віком.

Рішенням від 19 травня 2023 року №25 позивачу призначена пенсія за віком та встановлено тривалість страхового стажу 38 років 0 місяців 12 днів (а.с.10).

На звернення позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області листом від 12 вересня 2023 року повідомило, що до страхового стажу не зараховано період роботи ОСОБА_1 в російській федерації з 14 лютого 1992 року по 18 квітня 1994 року, оскільки пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації призначаються на умовах, визначених Законом №1058. Також вказано, що обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів, оскільки Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року (а.с.11).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся в Чернігівський окружний адміністративний суд з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Стаття 8 Закону України №1058-ІV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-ІV встановлено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що пенсія за віком призначається з дня звернення за пенсією.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 12 травня 2023 року звернувся до Бахмацького відділу обслуговування громадян № 11 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсію за віком, за результатом розгляду якої, органом Пенсійного фонду було прийнято рішення від 19 травня 2023 року №25 про призначення позивачу пенсії за віком та встановлено тривалість страхового стажу 38 років 00 місяців 12 днів (а.с.10).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Позивачем, на підтвердження як пенсійному органу так і до суду надано копію трудової книжки серія НОМЕР_1 від 01 вересня 1981 року, в якій містяться записи про переведення, прийняття та звільнення з роботи, номери розпоряджень та дати, що свідчить про достатність доказів для зарахування вказаного періоду роботи до стажу ОСОБА_1 .

Посилання відповідача на припинення російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, як на підставу для відмови у зарахуванні наведеної періоду роботи до стажу позивача, суд відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Російська Федерація, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 4 Угоди передбачено, що Держави-учасниці Угоди проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Зі змісту наведених норм слідує, що пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж, набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до стажу.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022, Україна, як держава учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, не стосуються періодів трудової діяльності осіб, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 01.01.2023.

З огляду на викладене, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового та пільгового стажу.

Таким чином, відповідач помилково дійшов висновку, що у зв`язку з припиненням участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 до страхового стажу зараховуються період роботи, служби на території РРФРС по 31 грудня 1991 року.

Отже, наведені відповідачем обставини не є перешкодою для виконання відповідним органом Пенсійного фонду покладеного на нього обов`язку.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17.

За умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, особа наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17, від 06 березня 2019 року у справі № 242/3016/17, від 19 вересня 2019 року у справі № 227/2041/17 та № 686/21006/16-а.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним дій та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в російській федерації: з 14 лютого 1992 року по 26 жовтня 1992 року ювеліром в Малому підприємстві «Ольокмабиткомбінат»; з 26 жовтня 1992 року по 16 червня 1993 року ювеліром в «Олекмінському райбиткомбінаті»; з 17 червня 1993 року по 18 квітня 1994 року начальником ювелірного цеху в Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Саха-Олекма».

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції неправильно застосовано норми права, що стали підставою для неправильного вирішення справи, а відтак апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду виходить з положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до платіжного документа від 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 1073,60 гривень, відповідно до платіжної інструкції від 10 травня 2024 року представником позивача сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1453,44 гривень.

Враховуючи, що колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарг ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та адміністративний позов задоволенню повністю, то на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2527,04 гривень за рахунок бюджетних асигнувань призначених для Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Керуючись статтями 139, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року - скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в російській федерації: з 14 лютого 1992 року по 26 жовтня 1992 року ювеліром в Малому підприємстві «Ольокмабиткомбінат»; з 26 жовтня 1992 року по 16 червня 1993 року ювеліром в «Олекмінському райбиткомбінаті»; з 17 червня 1993 року по 18 квітня 1994 року начальником ювелірного цеху в Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Саха-Олекма».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (адреса: 14005, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) період роботи в російській федерації: з 14 лютого 1992 року по 26 жовтня 1992 року ювеліром в Малому підприємстві «Ольокмабиткомбінат»; з 26 жовтня 1992 року по 16 червня 1993 року ювеліром в «Олекмінському райбиткомбінаті»; з 17 червня 1993 року по 18 квітня 1994 року начальником ювелірного цеху в Товаристві з обмеженою відповідальністю фірма «Саха-Олекма».

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2527 (дві тисячі п`ятсот двадцять сім) гривень 04 (чотири) копійки за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (адреса: 14005, Чернігівська область, місто Чернігів, вулиця П`ятницька, 83-А; ).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.