Справа № 140/3927/25
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3927/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (далі відповідач, Департамент), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 (далі третя особа, ОСОБА_2 ) про визнання протиправною відмови, викладеної в листі від 17.02.2025 №33.2-17/1533/2025, у призначенні соціальної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язання призначити соціальну допомогу на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2023 у справі №161/13273/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області 09.10.2015, актовий запис №1659 - розірвано.

Згідно з судовим наказом Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2023 у справі №161/15344/23 ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 аліменти на дитину у розмірі 1/4 частки всі всіх видів заробітку (доходу).

Спільна дитина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є особою з інвалідністю з діагнозом дитячий аутизм з порушенням комунікації та взаємодії, загальний недорозвиток мовлення, стереотипна поведінка. Дана обставина встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2024 року у справі №161/14510/23.

Державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена батькові, ОСОБА_2 по 29.06.2034, відповідно до строку, зазначеного у медичному висновку на дитину з інвалідністю.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2024 у справі №161/14510/23 в задоволенні позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Луцької міської ради (Служба у справах дітей Луцької міської ради) про визначення місця проживання дитини з батьком та відібрання дитини відмовлено. Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Луцької міської ради (Служба у справах дітей Луцької міської ради) про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволено. Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

Враховуючи, що ОСОБА_4 проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, остання звернулась з заявою від 06.02.2025 до Департаменту про переоформлення соціальної допомоги на дитину з інвалідністю - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на останню.

Листом від 17.02.2025 Департамент в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовив. При цьому зазначив, що державна соціальна допомога на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначена її батькові, ОСОБА_2 по 29.06.2034, відповідно до строку, зазначеного у медичному висновку на дитину з інвалідністю. Оскільки заява на припинення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю від батька дитини не надходила, відсутні законні підстави для припинення державної соціальної допомоги батькові дитини та призначення зазначеної допомоги ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що дана відмова є протиправною, оскільки позивачка доглядає за дитиною з інвалідністю віком до 18 років та надає останній соціальні послуги щоденно.

Позивач також зауважує, що оскільки ОСОБА_1 уже отримувала соціальну допомогу на свою дитину з інвалідністю, до моменту її переоформлення на батька, отже у відповідача були усі необхідні документи для призначення такої допомоги. Батько дитини ОСОБА_2 на постійній основі не проживає з дитиною з інвалідністю, не надає останній соціальні послуги, проте безпідставно отримує соціальну допомогу.

ОСОБА_1 зазначає, що батько дитини на постійній основі з нею не проживає, не надає останній соціальні послуги, проте безпідставно отримує соціальну допомогу, з якої виплачує аліменти позивачці, що не відповідає меті соціальної допомоги.

З наведених підстав позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.40).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що 29.06.2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою до Департаменту щодо припинення допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю до 18 років. У вказаній заяві позивач також зазначила зобов`язання щодо повернення переплати у разі її виникнення.

Зауважує, що вказаною заявою позивач фактично відмовилась від отримання державної соціальної допомоги на користь її чоловіка, оскільки, одночасно у той же день, 29.06.2022 ОСОБА_2 було подано до Департаменту заяву про призначення допомоги на дітей з інвалідністю віком до 18 років та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю.

Відповідно до поданої заяви з 01.06.2022 Департаментом призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та надбавку на догляд за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 .

Разом з цим, 05.07.2022 спеціалістами Департаменту підготовлено рішення про визначення обсягу надміру виплачених коштів ОСОБА_1 за період з 29.06.2002 по 30.06.2022 в сумі 404,78 грн та встановлено строк для повернення виплачених коштів до 04.10.2022. Повідомлення про повернення надміру виплачених коштів від 13.07.2022 № 11.2-8.6/8059/2022 направлено позивачу за адресою реєстрації її місця проживання. Сума надміру виплачених коштів була повернута позивачем 10.08.2022.

З огляду на викладене, представник відповідача вважає, що дії батьків дитини з інвалідністю ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) були свідомими, взаємно узгодженими в інтересах дитини.

Також представник відповідача зазначає, що 14.02.2025 позивач повторно звернулась до Департаменту із заявою встановленої форми про призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та надбавки на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років.

Заява на припинення державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю від батька дитини, ОСОБА_2 , до відповідача не надходила. У зв`язку з цим, за поданою позивачем заявою від 14.02.2025 спеціалістами Департаменту прийнято рішення № 50764-25-1 від 18.02.2025 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю та надбавки на догляд, оскільки відсутні підстави для припинення виплати батьку дитини ОСОБА_2 .

Той факт, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2024 у справі №161/14510/23 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання не спростовує здійснення ОСОБА_2 догляду за дитиною.

На сьогодні ОСОБА_2 не позбавлений батьківських прав та виконує свої батьківські обов`язки.

Як вбачається з матеріалів, витребуваних в отримувача допомоги - батька дитини ОСОБА_2 , вказане рішення суду щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з його матір`ю фактично не виконується. Позивач досі не зареєструвала місце проживання дитини за адресою своєї реєстрації. Дитина лишається зареєстрована за місцем реєстрації батька ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади від 24.04.2025.

Батько дитини продовжує здійснювати догляд та вживає заходи щодо лікування та реабілітації дитини, про що свідчать медичний консультаційний висновок спеціаліста лікаря-алерголога, чек про оплачені лабораторні дослідження, результати відповідних досліджень, довідка про надані реабілітаційні послуги та витяг про тимчасову непрацездатність у зв`язку із необхідністю догляду за хворою дитиною.

Разом з цим позивачем не надано жодних доказів щодо здійснення догляду за дитиною.

Тому, рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні державної допомоги на дитину з інвалідністю, на думку представника відповідача, є правомірним та прийнятим відповідно до чинного законодавства України (а.с.66-72).

В поясненнях третя особа ОСОБА_2 покликається на те, що його дитина ОСОБА_4 продовжує як і раніше проживати з ним більшість часу та перебуває на його утриманні, незважаючи на рішення суду щодо визначення місця проживання на користь його матері ОСОБА_1 , позивач відмовляється виконувати рішення суду по своєму ж позову у справі №161/14510/23.

Вказує, що окрім догляду та утримання, ним здійснено ряд необхідних, затратних заходів та ініціатив в інтересах дитини після рішень обох інстанцій, деякі з них полягають у діагностиці захворювань та лабораторних досліджень, прийомі у педіатра, алерголога, пропрацьовано план лікування; проведено комплексну психо-педагогічну оцінку в ІРЦ; відповідно до рекомендацій фахівців ІРЦ дитину записано на секцію дзюдо, куди він його водить. Дитині було надано реабілітаційні послуги за ініціативою батька із супроводом, для чого відкривав лікарняні листи по догляду за хворою дитиною.

Зауважує, що позивач вводить в оману суд та Департамент, наполягаючи на тому, що він виплачує аліменти за рахунок соціальної допомоги, адже відрахування здійснюються його роботодавцем безпосередньо з його заробітної плати та перераховуються позивачу. Матері дитини він перераховує 50-100% допомоги щомісячно, різницю він використовує на утримання, лікування та інші пріоритетні потреби дитини. Позивачка є безробітною та живе за рахунок соцдопомоги та аліментів на дитину, які він їй перераховує, при цьому працювати і заробляти собі на життя відмовляється. Позивачка категорично відмовляється здійснювати зміну проживання дитини, в тому числі і перереєстрацію у свою власну квартиру в Луцьку, чого вона так емоційно домагалась у суді у цивільних справах. На думку ОСОБА_2 , в матері дитини корисливі мотиви, де нема місця інтересам дитини. ОСОБА_1 наполягає на задоволенні позовних вимог лише на підставі рішення суду про зміну місця проживання дитини, яке сама ж і відмовляється виконувати, та на деяких неаргументованих та неправдивих судженнях.

На підставі наведеного також ОСОБА_2 зазначає, що та частина соцдопомоги, яка приходить і залишається йому на дитину, використовується максимально цілеспрямовано.

ОСОБА_2 звертався у службу дітей з відповідною заявою від 05.03.2025 з приводу не бажання виконувати рішення суду ОСОБА_1 , зокрема зміни місця проживання та інших питань стосовно інтересів дитини, просив призначити спільну зустріч для обговорення вищезазначеного, однак зустріч досі не проведена.

З огляду на викладене просить відмовити у всіх позовних вимогах ОСОБА_1 до Департаменту (а.с.44, 104).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю та ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дитиною з інвалідністю до 18 років, що підтверджується свідоцтвом про народження від 05.07.2016 серія НОМЕР_1 та медичним висновком №29 від 29.07.2019 (а.с.6, 86).

01.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, просила призначити (перерахувати) допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років (а.с.84)

Позивач отримувала допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю до 18 років з 01.08.2019, що підтверджується рішенням про призначення допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю від 13.08.2019 (а.с.87).

29.06.2022 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Департаменту, в якій просила припинити допомогу по догляду за дитиною з інвалідністю до 18 років (підгрупа А) з 29.02.2022, в разі виникнення переплати кошти зобов`язувалася повернути (а.с.81).

В той же день ОСОБА_2 подав заяву до відповідача про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, просив призначити (перерахувати) допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років (а.с.82-83).

Рішеннями Департаменту від 01.07.2022 про призначення допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю припинено виплату допомоги ОСОБА_1 та призначено вказану допомогу ОСОБА_2 (а.с.79-80).

14.02.2025 позивач звернулася в Департамент із заявою, в якій просила призначити їй допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років (а.с.75).

Рішенням Департаменту №50764-25-1 від 18.02.2025 відмовлено позивачу в призначенні державної соціальної допомоги у зв`язку з тим, що державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_4 , призначено батькові ОСОБА_2 (а.с.74)

Відповідач в повідомленні про надання державної допомоги сім`ям з дітьми зазначив про прийняття рішення про відмову в призначенні вказаної допомоги та роз`яснив порядок оскарження такого рішення (а.с.73).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Преамбулою Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» від 16.11.2000 №2109-III (далі Закон №2109-III) визначено, що даний Закон відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Згідно з частинами 1-3, 6 статті 1 Закону №2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Причина, група інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством України з одночасним роз`ясненням особам з інвалідністю з дитинства їх права на державну соціальну допомогу.

Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги, перелік документів, необхідних для призначення допомоги згідно з цим Законом, встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».

Як встановлено частиною 2 статті 4 даного Закону, на дітей з інвалідністю державна соціальна допомога призначається на строк, зазначений у медичному висновку, який видається у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, але не більш як по місяць досягнення дитиною з інвалідністю 18-річного віку.

Статтею 8 Закону №2109-III визначено порядок звернення за призначенням державної соціальної допомоги .

Так, частинами 2, 3, 4, 7, 8 означеної статті Закону №2109-III передбачено, що заява про призначення державної соціальної допомоги особі з інвалідністю I чи II групи, яку визнано недієздатною, а також на дитину з інвалідністю подається одним із батьків, усиновителем, опікуном або піклувальником за місцем свого проживання.

До заяви про призначення державної соціальної допомоги додаються документи про вік особи з інвалідністю з дитинства або дитини з інвалідністю, а також довідка медико-соціальної експертизи або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (до появи технічної можливості передачі з електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи відомостей до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України), або медичний висновок, видані у встановленому законодавством порядку.

Інформація про місце проживання особи з інвалідністю з дитинства, дитини з інвалідністю, а також батьків, усиновителів, опікуна чи піклувальника, які подали заяву про призначення державної соціальної допомоги, отримується посадовими особами органів праці та соціального захисту населення безоплатно з реєстру територіальної громади відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Місцева державна адміністрація, яка прийняла заяву про призначення державної соціальної допомоги, видає заявнику розписку про прийом заяви та доданих до неї документів із зазначенням дати прийому заяви.

Днем звернення за призначенням державної соціальної допомоги вважається день прийому заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства або на дітей з інвалідністю віком до 18 років призначається місцевою державною адміністрацією.

Заява про призначення державної соціальної допомоги розглядається місцевою державною адміністрацією не пізніше 10 днів після надходження заяви з усіма необхідними документами.

Державна соціальна допомога призначається з дня звернення за її призначенням.

Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №2109-III державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання.

Частиною 1 статті 17 даного Закону визначено, що рішення органу, що призначає державну соціальну допомогу, може бути оскаржене у відповідних органах виконавчої влади або у судовому порядку.

Пунктом 1 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2021 №79 (далі Порядок №79 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Порядок відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» визначає умови призначення і виплати, перелік документів, необхідних для призначення, зокрема державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства або дітям з інвалідністю віком до 18 років (далі - державна соціальна допомога); надбавок на догляд за особами з інвалідністю з дитинства або дітьми з інвалідністю віком до 18 років (далі - надбавка на догляд).

Призначення і виплата державної соціальної допомоги, надбавки на догляд та допомоги на поховання здійснюються з дотриманням вимог Закону України «Про адміністративну процедуру».

Згідно з пунктом 3 Порядку №79 призначення і виплата державної соціальної допомоги, надбавки на догляд та допомоги на поховання здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) особи, яка звертається за призначенням державної соціальної допомоги, надбавки на догляд та допомоги на поховання, з використанням (за технічної можливості) функціоналу Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (крім виплат, які здійснюються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 березня 2022 р. № 215 «Про особливості нарахування та виплати грошових допомог, пільг та житлових субсидій на період дії воєнного стану» (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1302).

Заяви про призначення державної соціальної допомоги, надбавки на догляд, допомоги на поховання, до яких додаються необхідні документи (далі - заява з документами), приймаються органами соціального захисту населення.

Державна соціальна допомога за місцем проживання призначається за умови неотримання зазначеної допомоги за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання (перебування) особи, яка звертається за призначенням державної соціальної допомоги (далі - заявник). Відомості щодо неотримання допомоги перевіряються органами соціального захисту населення з використанням інформаційних систем.

Як встановлено пунктом 5 Порядку №79, право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства та діти з інвалідністю віком до 18 років.

До державної соціальної допомоги призначається також надбавка на догляд за дітьми з інвалідністю віком до 18 років.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення Закону №2109-III, слід дійти висновку, що державна соціальна допомога призначається та виплачується за місцем проживання одного з батьків, який звернувся за отриманням такої допомоги на дитину з інвалідністю.

При цьому суд зауважує, що основною метою такої допомоги є забезпечення належного рівня життя та соціальної підтримки, сприяння інтеграції в суспільство та реалізації прав дітей з інвалідністю. Це включає фінансову підтримку, забезпечення необхідними засобами реабілітації та лікування, а також соціальні послуги, спрямовані на адаптацію та розвиток.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, державна соціальна допомога та надбавка на догляд на дитину з інвалідністю ОСОБА_4 призначена відповідачем батькові ОСОБА_2 .

Разом з тим, спір у даній справі стосується того, хто має отримувати вказану допомогу, мати чи батько.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається лише на ту обставину, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2024 у справі №161/14510/23 визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

Водночас Порядок №79 не передбачає такої підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги одному з батьків в разі визначення місця проживання дитини за іншим.

Разом з тим, зважаючи на мету державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю, сам факт визначення місця проживання дитини з матір`ю не може бути безумовною підставою для припинення виплати вказаної допомоги батькові та призначення такої допомоги матері.

В даному випадку визначальним є встановлення факту, чи спрямовуються кошти державної соціальної допомоги отримувачем такої допомоги на відповідні цілі, зокрема щодо належного догляду за дитиною з інвалідністю, надання їй комплексу оздоровчих та реабілітаційних заходів, надання соціальних послуг тощо.

З матеріалів справи слідує, що батько дитини ОСОБА_2 , який є отримувачем спірної допомоги, бере участь у догляді за дитиною, на підтвердження чого подані суду медичні та діагностичні обстеження, ОСОБА_2 в період з 24.03.2025 по 28.03.2025 разом з дитиною проходив курс реабілітації у КП «Санаторій матері і дитини «Пролісок» (а.с.49-57).

Із заробітної плати ОСОБА_2 позивачці щомісячно відраховуються аліменти на дитину, про що свідчить довідка ТОВ «Полімер» від 30.04.2025 (а.с.58). Крім того, ОСОБА_2 самостійно щомісяця спрямовує частину коштів державної соціальної допомоги на рахунок позивачки (а.с.59) і вказана обставина нею не спростована.

Суд зауважує, що 29.06.2022 позивач особисто подала до Департаменту заяву про припинення раніше призначеної їй державної соціальної допомоги, повернувши при цьому переплачені кошти, з огляду на що з цієї дати така допомога призначена батькові ОСОБА_2 за його заявою (а.с.79-83).

Як зазначено вище, преамбула Закону №2109-III гласить, що даний Закон гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність.

Тобто, визначальною ознакою при призначенні допомоги дітям з інвалідністю за наявності для цього підстав є забезпечення прав таких осіб зі сторони держави у спосіб, визначений Законом.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що батько дитини ОСОБА_2 , який є отримувачем державної соціальної допомоги, приймає активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Вказана обставина також підтверджена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.10.2024 у справі №161/14510/23 (а.с.12-19).

Водночас позивач не подала до суду належних та допустимих доказів неналежного спрямування третьою особою коштів державної соціальної допомоги та невиконання вимог Закону №2109-III щодо матеріального забезпечення і соціальної захищеності їхньої спільної дитини з інвалідністю.

При цьому у листі Служби у справах дітей Луцької міської ради від 08.04.2024 №13-61/709/2025, адресованому ОСОБА_2 , зазначається, що в ході бесіди з ОСОБА_1 з`ясовано, що гроші державної соціальної допомоги витрачаються в інтересах та на потреби малолітнього ОСОБА_5 (а.с.60).

Отже, сама позивач підтвердила цільове використання коштів державної соціальної допомоги.

Вирішуючи спір, суд враховує, що Департамент при розгляді заяви позивача про призначення державної соціальної допомоги повно та всебічно вивчив обставини, що мають значення для прийняття рішення, витребував докази щодо здійснення ОСОБА_2 догляду за дитиною з інвалідністю, обґрунтовано встановив відсутність підстав для припинення виплати вказаної допомоги батькові та призначення її матері.

При розгляді справи судом не встановлено фактів, що кошти державної соціальної допомоги її отримувачем спрямовуються не на потреби дитини з інвалідністю. Позивач не підтвердила відповідними доказами існування правових підстав для призначення державної соціальної допомоги саме їй та не довела порушення третьою особою прав їхньої спільної дитини з інвалідністю, гарантій її матеріального забезпечення, закріплених в Законі №2109-III.

Доводи позивача про те, що аліменти сплачується батьком дитини із сум соціальної допомоги, є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач довів суду належними та допустимими доказами правомірність винесення рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій