Справа № 380/2160/25
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2025 рокусправа № 380/2160/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо невирішення рапорта позивача від 31 жовтня 2024 року про надання позивачу направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, бажано такий, що знаходиться у м.Львові, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008, надіславши таке направлення поштою на адресу позивача - АДРЕСА_1 , та ненадання такого направлення.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути і вирішити рапорт позивача від 31 жовтня 2024 року та надати позивачу направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, бажано такий, що знаходиться у м.Львові, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008, надіславши таке направлення поштою на адресу - АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправними дії та бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за весь період перебування на військовій службі у військовій НОМЕР_3 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за весь період перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог Постанови КМУ № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 № 153 від 30.05.2024 щодо визнання позивача таким, що самовільно залишив розташування військової частини.

Позов обґрунтований тим, що 05 вересня 2024 року позивач поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 04 вересня 2024 року про надання йому направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008. На даний рапорт позивач отримав листа тво командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 №34616 від 22.10.2024, в якому зазначено, що наказом командира військової частини № 153 від 30.05.2024 позивач вважається таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації та відсутній на військовій службі, а також рекомендовано позивачу прибути у в/ч НОМЕР_1 або звернутися до найближчого зонального відділу військової служби правопорядку та після прибуття встановленим порядком через рапорт звернутися щодо отримання необхідного направлення. Однак, оскільки позивач потребував і надалі потребує хірургічної операції з видалення селезінки, в якій знаходиться осколок і руйнує її, за станом здоров`я позивач вважає, що не має можливості прибути в розташування військової частини для отримання направлення на лікування. Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач просить суд задовольнити позов.

Ухвалою судді від 06.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення в ній недоліків. У встановлений в ухвалі строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою судді від 17.02.2025 в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив.

04.07.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких він зазначив, що оскільки наказом № 2530 від 15.05.2025, перепризначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 , тобто, командуванням військової частини поставлено під сумнів законність наказу № 153 від 30.05.2024, то такий є протиправним і підлягає скасуванню. Інші позовні вимоги підлягають до задоволення з підстав, викладених в позовній заяві та в даному поясненні.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

29 березня 2022 року позивач був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, і в той же день був зарахований до складу військової частини НОМЕР_4 на посаду санітара. 3 16 березня 2023 року позивача було переведено у військову частину НОМЕР_1 на посаду стрільця-санітара.

23 березня 2023 року біля 08.40 год. під час виконання службових обов`язків, знаходячись на бойовій позиції біля м. Бахмут, позивач потрапив під ворожий обстріл і отримав поранення, ввечері був евакуйований та отримав першу медичну допомогу, а саме, первинну хірургічну обробку рани та видалення осколків. Згідно первинної медичної карти форми 100 № 4010/17/4974 від 23.03.2023 позивачу було поставлено діагноз «Дрібне осколкове поранення в ділянці м`яких тканин правого колінного суглоба та шиї зліва (дрібне)».

3 24.03.2023 по 04.04.2023 позивач проходив стаціонарне лікування в шпиталі військової частини № НОМЕР_5 АДРЕСА_2 , де позивачу було поставлено діагноз позагоспітальна пневмонія верхньої частини лівої легені, вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин шиї та ділянки правого колінного суглобу § 11.8, призначено консервативне лікування та перев`язки.

04.04.2023 позивача було виписано з шпиталю військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_2 та видано перевідний епікриз в м. Дніпро.

3 04.04.2023 по 07.04.2023 позивач проходив лікування в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, де було поставлено діагноз позагоспітальна лівобічна нижньочасткова пневмонія, ІІІ клінічна група, ЛН І, дрібне осколкове поранення правого лівого колінного суглобу та шиї ліворуч.

07.04.2023 позивача було виписано в КНП «МКЛ № 6» ДМР та направлено для подальшого лікування в КНП «Криворізька клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради.

19.04.2023 позивача було виписано з КНП «КМЛ № 17» КМР та направлено на проходження військово-лікарської комісії для подальшого вирішення питання про придатність до військової служби.

Після виписки з КНП «КМЛ № 17» КМР позивач подав рапорт про направлення на проходження військово-лікарської комісії. До такого направлення він продовжував несення служби.

По прибуттю для проходження ВЛК, позивача було направлено на ультразвукову діагностику.

Згідно протоколу ультразвукового дослідження від 02.05.2023, в позивача виявлено в нижній частині селезінки інородний предмет, ймовірно металевий осколок.

Згідно результатів комп`ютерної томографії від 01.06.2023, в позивача виявлено сторонні тіла металевої щільності у проекції селезінки, правої загальної клубової артерії, тазової клітковини зліва.

Отже, внаслідок поранення у позивача були не лише поверхневі (легкі) осколкові порянення шиї та коліна, з яких було видалено осколки, а вражено внутрішні органи, що не було виявлено при наданні первинної медичної допомоги та під час подальшого лікування в медичних закладах.

Згідно довідки ВЛК № 607/2 від 03 травня 2023 року, в позивача виявлено стан після вогнепального осколкового сліпого поранення (23.03.2023) м`яких тканин правого колінного суглоба, забій лівої нирки, лікованого оперативно з наявністю стороннього тіла (металевий уламок) в селезінці, гематома в ділянці лівої нирки, та зазначено, що позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_6 .

Позивач не погодився з направленням на стаціонарне обстеження в АДРЕСА_3 у в/ч НОМЕР_6 , оскільки вважав, що його неправильно лікували у АДРЕСА_3 , а саме, не виявили осколка в селезінці, в інших частинах тіла, а також множинних переломів ребер від прямого попадання боєприпасу чи осколка в бронепластину. Тому він заявив на ВЛК, що звернеться на лікування та обстеження до м. Львова.

По прибуттю до м. Львова позивач звернувся у військовий госпіталь, військовий хірург повідомив, що селезінка неоперабельна, що її можна лише видалити, якщо він на це погоджуся. При цьому його офіційно не оформили в госпіталі. Цей же хірург направляв його на проведення ряду аналізів, необхідних для проведення операції з видалення селезінки. Після проведених аналізів, коли позивач знову звернувся в військовий госпіталь, виявилося, що хірурга, який його приймав, вже нема, а інший взагалі відмовив йому в наданні медичної допомоги, оскільки в позивача не було відповідного направлення.

Про те, що він прибув в м. Львів для лікування позивач відразу повідомив телефоном ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову частину НОМЕР_1 та військову службу правопорядку.

В зв`язку з такою ситуацією позивач звернувся в цивільні лікувальні установи у м. Львові, які офіційно не хотіли приймати позивача на лікування, оскільки позивач є військовослужбовцем.

Оскільки капсулізація осколка в селезінці не відбувалася, позивачу ставало все гірше, то 22 січня 2024 року за направленням сімейного лікаря ОСОБА_3 № 2987-1176-9812-5147 позивач звернувся в Перше територіальне медичне об`єднання м. Львова, де його прийняв хірург ОСОБА_4 . Хірург оглянув позивача, вивчив медичні документи і порадив про необхідність термінового видалення селезінки. Однак, при наступному візиті хірург повідомив, що для проведення операції та лікування позивач повинен надати відповідне направлення з військової частини.

Тоді позивач прибув до в/ч НОМЕР_1 для отримання такого направлення. Йому було надане лікарем лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 направлення на консультацію в НВМКЦ «ГВКГ».

Однак, з таким направленням В НВМКЦ «ГВКГ» позивача не прийняли в зв`язку з тим, що на ньому не було кутового штампа, тобто, воно не відповідало формі направлення згідно Додатку № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Після повернення в військову частину для дооформлення направлення належним чином, то позивачу повідомили, що кутового штампа в місці постійної дислокації нема.

Відповідно до Додатку № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008 р. з наступними змінами, затверджено зразок направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, який передбачає кутовий штамп військової частини, в якому зазначається дата і номер, і таке направлення має бути підписане командиром військової частини із скріпленням печаткою військової частини.

З листа заступника командувача Медичних сил Збройних сил України полковника ОСОБА_6 № 510/12ВихЗВГ/1546від 12.03.2024, позивач знаходився на лікуванні за місцем проживання у АДРЕСА_4 , після чого його буде скеровано до військової частини НОМЕР_6 .

Оскільки мало місце прогресуюче погіршення стану здоров`я, а жоден медичний заклад не приймав позивача на лікування, 05 вересня 2024 року він поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 04 вересня 2024 року про надання направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008.

На даний рапорт позивач отримав листа тво командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 34616 від 22.10.2024, в якому зазначено, що наказом командира військової частини № 153 від 30.05.2024 позивач вважається таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації та відсутній на військовій службі, а також рекомендовано позивачу прибути у в/ч НОМЕР_1 або звернутися до найближчого зонального відділу військової служби правопорядку та після прибуття встановленим порядком через рапорт звернутися щодо отримання необхідного направлення.

Однак, оскільки позивач потребував і надалі потребує хірургічної операції з видалення селезінки, в якій знаходиться осколок і руйнує її, оскільки осколки знаходяться в інших внутрішніх органах, за станом здоров`я позивач вважає, що не має можливості прибути в розташування військової частини для отримання направлення на лікування, то 01 листопада 2024 року позивач поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 31 жовтня 2024 року, в якому просив, з врахуванням прогресуючого погіршення стану здоров`я, регулярною втратою свідомості, неможливістю за станом здоров`я прибути в розташування військової частини, надати йому направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, бажано такий, що знаходиться у м. Львові, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008.

Однак, на момент звернення до суду відповіді від відповідача щодо вирішення цього рапорту не надходило.

Представник позивача 12 грудня 2024 року направив відповідачу адвокатський запит від 11 грудня 2024 року, в якому просив надати інформацію про те, як вирішено рапорт стрільця-санітара 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти НОМЕР_7 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 від 31 жовтня 2024 року, який надійшов рекомендованим листом №493 і був вручений 06 листопада 2024 року, про надання йому належно оформленого направлення на медичне обстеження та лікування, в зв`язку з бойовим пораненням, зокрема наявністю осколка в селезінці та потребою її видалення оперативним шляхом, а якщо такий рапорт не вирішений, то по якій причині і чому таке направлення на лікування ОСОБА_1 на даний час не надане, та які заходи для надання ОСОБА_1 належної медичної допомоги вжиті.

Однак, момент звернення до суду відповідь на такий адвокатський запит не надана.

Позивач також вважає, що відповідач також порушує право на отримання грошового забезпечення в належному розмірі. За весь час перебування в складі військової частини НОМЕР_1 на банківський (картковий) рахунок було перераховано лише 10 700,64 грн. 21 квітня 2023 року, що підтверджується випискою по рахунку в АТ КБ «Приватбанк».

Згідно відомостей ПФУ, відповідачем було нараховано грошове забезпечення за березень 2023 року 20 541,01 грн., за квітень 2023 року - 100500,00 грн., за травень 2023 року 1159,26 грн., за травень 2024 року - 8000,00 грн., що разом становить 130 200,27 грн., однак, ці суми не перераховано на рахунок за винятком вищевказаних 10 700,64 грн. За період з червня 2023 року по квітень 2024 року та з червня 2024 року на момент звернення до суду, грошове забезпечення відповідачем взагалі не нараховувалося і не виплачувалося.

Позивач вважаючи, що відповідач протиправно відмовив йому у направленні на медичне обстеження, звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Вирішуючи спір суд керується таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Щодо направлення позивача на медичне обстеження та лікування, суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом частин першої-третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

В частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;

призовники - особи, приписані до призовних дільниць;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України.

Відповідно до частини десятої статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Згідно з частиною 13 статті 2 Закону №2232-ХІІ громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до частини 10 статті 14 Закону № 2232-ХІІ за результатами медичного огляду громадянина України і з урахуванням рівня його освітньої підготовки, особистих якостей, роду діяльності та спеціальності комісія з питань приписки може прийняти одне з таких рішень:

- придатний для військової служби та попередньо призначений до служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні;

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- підлягає направленню на додаткове медичне обстеження та проведення повторного медичного огляду (із зазначенням дати проведення);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, підлягає виключенню з військового обліку;

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, у тому числі із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі, визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (ч. 1 ст. 11 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 року №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (далі - Положення №402).

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Водночас, відповідно до розділу 6 Положення:

Направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, слідчим, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Керівники органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, за потреби, направляють на медичний огляд ВЛК військовослужбовців, які за вироком суду засуджені до тримання в дисциплінарному батальйоні або до кримінального покарання у вигляді арешту.

Оригінали або копії направлення на медичний огляд ВЛК та інші документи, необхідні для прийняття постанов ВЛК, надсилаються (надаються) військовою частиною (закладом, установою) до закладу охорони здоров`я (установи) в електронній або паперовій формі в установленому законодавством порядку.

У разі виявлення під час обстеження або лікування у закладі охорони здоров`я (установі) у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють непридатність до військової служби, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис у медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи).

Військовослужбовці, які перебували в місцях несвободи внаслідок збройної агресії проти України обов`язково направляються на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань (травм, поранень, контузій, каліцтв) за рішенням начальника (керівника) закладу охорони здоров`я (установи) на підставі подання начальника (керівника) лікувального відділення, в якому обстежується (лікується) військовослужбовець після звільнення з місць несвободи або за направленням прямих начальників від командира військової частини, йому рівних та вище.

Для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно), або потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач прибув до в/ч НОМЕР_1 для отримання такого направлення. Йому було надане лікарем лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 направлення на консультацію в НВМКЦ «ГВКГ».

Однак, з таким направленням В НВМКЦ «ГВКГ» позивача не прийняли в зв`язку з тим, що на ньому не було кутового штампа, тобто, воно не відповідало формі направлення згідно Додатку № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Після повернення в військову частину для дооформлення направлення належним чином, то позивачу повідомили, що кутового штампа в місці постійної дислокації нема.

Відповідно до Додатку № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008 р. з наступними змінами, затверджено зразок направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, який передбачає кутовий штамп військової частини, в якому зазначається дата і номер, і таке направлення має бути підписане командиром військової частини із скріпленням печаткою військової частини.

З листа заступника командувача Медичних сил Збройних сил України полковника ОСОБА_6 № 510/12ВихЗВГ/1546від 12.03.2024, позивач знаходився на лікуванні за місцем проживання у АДРЕСА_4 , після чого його буде скеровано до військової частини НОМЕР_6 .

Оскільки мало місце прогресуюче погіршення стану здоров`я, а жоден медичний заклад не приймав позивача на лікування, 05 вересня 2024 року він поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 04 вересня 2024 року про надання направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008.

На даний рапорт позивач отримав листа тво командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 34616 від 22.10.2024, в якому зазначено, що наказом командира військової частини № 153 від 30.05.2024 позивач вважається таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації та відсутній на військовій службі, а також рекомендовано позивачу прибути у в/ч НОМЕР_1 або звернутися до найближчого зонального відділу військової служби правопорядку та після прибуття встановленим порядком через рапорт звернутися щодо отримання необхідного направлення.

Однак, оскільки позивач потребував і надалі потребує хірургічної операції з видалення селезінки, в якій знаходиться осколок і руйнує її, оскільки осколки знаходяться в інших внутрішніх органах, за станом здоров`я позивач вважає, що не має можливості прибути в розташування військової частини для отримання направлення на лікування, то 01 листопада 2024 року позивач поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 31 жовтня 2024 року, в якому просив, з врахуванням прогресуючого погіршення стану здоров`я, регулярною втратою свідомості, неможливістю за станом здоров`я прибути в розташування військової частини, надати йому направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, бажано такий, що знаходиться у м. Львові, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008.

Однак, на момент звернення до суду відповіді від відповідача щодо вирішення цього рапорту не надходило.

Отже, лікарем лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 вже було прийняте рішення про направлення позивача на консультацію в НВМКЦ «ГВКГ», проте вказане направлення не було виконане у зв`язку з неналежною реалізацією відповідачем своїх обов`язків непроставлення кутового штампа.

Водночас суд зазначає, що відповідач за результатами розгляду заяви позивача відмовив у направленні на лікування, а відтак вчинив активні дії, у зв`язку з чим у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності необхідно відмовити.

Таким чином, суд висновує про те, що відмова відповідача щодо надання позивачу направлення на медичне обстеження та лікування у зв`язку з необхідністю звернення до найближчого зонального відділу військової служби правопорядку та після прибуття встановленим порядком через рапорт звернутися щодо отримання необхідного направлення є протиправною.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби (ч. 1 ст. 11 Закону № 2011-ХІІ).

З метою ефективного поновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача надати позивачу направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008, із обов`язковим проставленням кутового штампа.

Щодо визнання позивача таким, що самовільно залишив військову частину, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Так, за приписами ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі Збройних Сил України є командири (начальники) військових частин (установ, організацій), яким Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України "Про затвердження Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут), надано повноваження органу виконавчої влади в системі Міністерства оборони України.

Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до вимог ст. 26 Статуту, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Відповідно до п.п. 144-1, 144-2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Згідно п. 1 розділу ІV до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оброни України № 608 від 21.11.2017 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Відповідно до п. 3 розділу ІV до Порядку військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає про протиправність наказу, яким його визнано таким, що самовільно залишив розташування підрозділу.

23 березня 2023 року біля 08.40 год. під час виконання службових обов`язків, знаходячись на бойовій позиції біля м. Бахмут, позивач потрапив під ворожий обстріл і отримав поранення, ввечері був евакуйований та отримав першу медичну допомогу, а саме, первинну хірургічну обробку рани та видалення осколків. Згідно первинної медичної карти форми 100 № 4010/17/4974 від 23.03.2023 позивачу було поставлено діагноз «Дрібне осколкове поранення в ділянці м`яких тканин правого колінного суглоба та шиї зліва (дрібне)».

3 24.03.2023 по 04.04.2023 позивач проходив стаціонарне лікування в шпиталі військової частини № НОМЕР_5 АДРЕСА_2 , де позивачу було поставлено діагноз позагоспітальна пневмонія верхньої частини лівої легені, вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин шиї та ділянки правого колінного суглобу § 11.8, призначено консервативне лікування та перев`язки.

04.04.2023 позивача було виписано з шпиталю військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_2 та видано перевідний епікриз в м. Дніпро.

3 04.04.2023 по 07.04.2023 позивач проходив лікування в КНП «Міська клінічна лікарня № 6» Дніпровської міської ради, де було поставлено діагноз позагоспітальна лівобічна нижньочасткова пневмонія, ІІІ клінічна група, ЛН І, дрібне осколкове поранення правого лівого колінного суглобу та шиї ліворуч.

07.04.2023 позивача було виписано в КНП «МКЛ № 6» ДМР та направлено для подальшого лікування в КНП «Криворізька клінічна лікарня № 2» Криворізької міської ради.

19.04.2023 позивача було виписано з КНП «КМЛ № 17» КМР та направлено на проходження військово-лікарської комісії для подальшого вирішення питання про придатність до військової служби.

Після виписки з КНП «КМЛ № 17» КМР позивач подав рапорт про направлення на проходження військово-лікарської комісії. До такого направлення він продовжував несення служби.

По прибуттю для проходження ВЛК, позивача було направлено на ультразвукову діагностику.

Згідно протоколу ультразвукового дослідження від 02.05.2023, в позивача виявлено в нижній частині селезінки інородний предмет, ймовірно металевий осколок.

Згідно результатів комп`ютерної томографії від 01.06.2023, в позивача виявлено сторонні тіла металевої щільності у проекції селезінки, правої загальної клубової артерії, тазової клітковини зліва.

Отже, внаслідок поранення в мене були не лише поверхневі (легкі) осколкові порянення шиї та коліна, з яких мені було видалено осколки, а вражено внутрішні органи, що не було виявлено при наданні мені первинної медичної допомоги та під час подальшого лікування в медичних закладах.

Згідно довідки ВЛК № 607/2 від 03 травня 2023 року, в позивача виявлено стан після вогнепального осколкового сліпого поранення (23.03.2023) м`яких тканин правого колінного суглоба, забій лівої нирки, лікованого оперативно з наявністю стороннього тіла (металевий уламок) в селезінці, гематома в ділянці лівої нирки, та зазначено, що позивач потребує стаціонарного обстеження з подальшим переоглядом у військовій частині НОМЕР_6 .

Позивач не погодився з направленням на стаціонарне обстеження в АДРЕСА_3 у в/ч НОМЕР_6 , оскільки вважав, що його неправильно лікували у АДРЕСА_3 , а саме, не виявили осколка в селезінці, в інших частинах тіла, а також множинних переломів ребер від прямого попадання боєприпасу чи осколка в бронепластину. Тому він заявив на ВЛК, що звернеться на лікування та обстеження до м. Львова.

По прибуттю до м. Львова позивач звернувся у військовий госпіталь, військовий хірург повідомив, що селезінка неоперабельна, що її можна лише видалити, якщо він на це погоджуся. При цьому його офіційно не оформили в госпіталі. Цей же хірург направляв його на проведення ряду аналізів, необхідних для проведення операції з видалення селезінки. Після проведених аналізів, коли позивач знову звернувся в військовий госпіталь, виявилося, що хірурга, який його приймав, вже нема, а інший взагалі відмовив йому в наданні медичної допомоги, оскільки в позивача не було відповідного направлення.

Про те, що він прибув в м. Львів для лікування позивач відразу повідомив телефоном ІНФОРМАЦІЯ_2 , військову частину НОМЕР_1 та військову службу правопорядку.

В зв`язку з такою ситуацією позивач звернувся в цивільні лікувальні установи у м. Львові, які офіційно не хотіли приймати позивача на лікування, оскільки позивач є військовослужбовцем.

Оскільки капсулізація осколка в селезінці не відбувалася, позивачу ставало все гірше, то 22 січня 2024 року за направленням сімейного лікаря ОСОБА_3 № 2987-1176-9812-5147 позивач звернувся в Перше територіальне медичне об`єднання м. Львова, де його прийняв хірург ОСОБА_4 . Хірург оглянув позивача, вивчив медичні документи і порадив про необхідність термінового видалення селезінки. Однак, при наступному візиті хірург повідомив, що для проведення операції та лікування позивач повинен надати відповідне направлення з військової частини.

Тоді позивач прибув до в/ч НОМЕР_1 для отримання такого направлення. Йому було надане лікарем лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 направлення на консультацію в НВМКЦ «ГВКГ».

Однак, з таким направленням В НВМКЦ «ГВКГ» позивача не прийняли в зв`язку з тим, що на ньому не було кутового штампа, тобто, воно не відповідало формі направлення згідно Додатку № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України».

Після повернення в військову частину для дооформлення направлення належним чином, то позивачу повідомили, що кутового штампа в місці постійної дислокації нема.

Відповідно до Додатку № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008 р. з наступними змінами, затверджено зразок направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією, який передбачає кутовий штамп військової частини, в якому зазначається дата і номер, і таке направлення має бути підписане командиром військової частини із скріпленням печаткою військової частини.

З листа заступника командувача Медичних сил Збройних сил України полковника ОСОБА_6 № 510/12ВихЗВГ/1546від 12.03.2024, позивач знаходився на лікуванні за місцем проживання у АДРЕСА_4 , після чого його буде скеровано до військової частини НОМЕР_6 .

Оскільки мало місце прогресуюче погіршення стану здоров`я, а жоден медичний заклад не приймав позивача на лікування, 05 вересня 2024 року він поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 04 вересня 2024 року про надання направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008.

На даний рапорт позивач отримав листа тво командира в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 № 34616 від 22.10.2024, в якому зазначено, що наказом командира військової частини № 153 від 30.05.2024 позивач вважається таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації та відсутній на військовій службі, а також рекомендовано позивачу прибути у в/ч НОМЕР_1 або звернутися до найближчого зонального відділу військової служби правопорядку та після прибуття встановленим порядком через рапорт звернутися щодо отримання необхідного направлення.

Однак, оскільки позивач потребував і надалі потребує хірургічної операції з видалення селезінки, в якій знаходиться осколок і руйнує її, оскільки осколки знаходяться в інших внутрішніх органах, за станом здоров`я позивач вважає, що не має можливості прибути в розташування військової частини для отримання направлення на лікування, то 01 листопада 2024 року позивач поштою направив командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 31 жовтня 2024 року, в якому просив, з врахуванням прогресуючого погіршення стану здоров`я, регулярною втратою свідомості, неможливістю за станом здоров`я прибути в розташування військової частини, надати йому направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, бажано такий, що знаходиться у м. Львові, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008.

Однак, на момент звернення до суду відповіді від відповідача щодо вирішення цього рапорту не надходило.

Представник позивача 12 грудня 2024 року направив відповідачу адвокатський запит від 11 грудня 2024 року, в якому просив надати інформацію про те, як вирішено рапорт стрільця-санітара 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти НОМЕР_7 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_1 від 31 жовтня 2024 року, який надійшов рекомендованим листом №493 і був вручений 06 листопада 2024 року, про надання йому належно оформленого направлення на медичне обстеження та лікування, в зв`язку з бойовим пораненням, зокрема наявністю осколка в селезінці та потребою її видалення оперативним шляхом, а якщо такий рапорт не вирішений, то по якій причині і чому таке направлення на лікування ОСОБА_1 на даний час не надане, та які заходи для надання ОСОБА_1 належної медичної допомоги вжиті.

Однак, момент звернення до суду відповідь на такий адвокатський запит не надана.

Також, відповідачем не доведено дотримання при проведенні службового розслідування положень п. 3 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Так, з метою перевірки дотримання процедури проведення службового розслідування суд витребував у відповідача докази. Проте, відповідач не надав доказів повідомлення позивача про факт проведення стосовно нього службового розслідування; ознайомлення позивача про його права та обов`язки під час проведення службового розслідування; забезпечення права позивача на надання пояснень та інших доказів або про відмову позивача від надання пояснень; забезпечення права позивача на ознайомлення актом та матеріалами службового розслідування.

Таким чином, відповідач не довів достатніми та належними доказами наявність обставин, які він поклав в основу висновку службового розслідування, та дотримання ним встановленої процедури службового розслідування.

Окрім цього, відповідачем надано копію акта службового розслідування від 26.05.2023 № 2111, з якого вбачається, що не були враховані всі обставини, які викладені в позовній заяві ОСОБА_1 , в зв`язку з чим, наказом № 2530 від 15.05.2025 перепризначено службове розслідування і наказом № 2928 від 13.06.2025, його продовжено до 13 липня 2025 року.

В даному акті неправильно вказано військове звання ОСОБА_1 старший солдат, в той час, як він насправді старший сержант.

Згідно долученої до акта медичної характеристики ОСОБА_1 від 15 травня 2023 року, неправильно вказане його військове звання старший солдат, замість правильного старший сержант і дана медична характеристика закінчується відомостями про те, що 27.04.2023 ОСОБА_1 був направлений на ВЛК. Дану медичну характеристику підписав тво начальника медичного пункту ОСОБА_7 , який не відобразив факту прибуття ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 після проходження ВЛК та намагання самостійно лікуватися для отримання направлення і йому було надане лікарем лікувального відділення медичної роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 направлення на консультацію в НВМКЦ «ГВКГ», не відображено результатів ВЛК.

Згідно наданого відповідачем витягу з наказу № 2530 від 15.05.2025, перепризначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, а також встановлення ступеня його вини чи вини посадових осіб, чиї дії та/або бездіяльність призвели до даної події. При цьому в даному наказі знову неправильно вказане військове звання ОСОБА_1 старший солдат.

Згідно наданого відповідачем витягу з наказу № 130 від 07.05.2023, старшого солдата (а не старшого сержанта) ОСОБА_1 на підставі рапорта майора ОСОБА_8 визнано таким, що не повернувся з ВЛК та відсутній на військовій службі з 07.03.2023 і йому з цього часу припинено нарахування та виплату грошового забезпечення.

Згідно наданого відповідачем витягу з наказу № 153 від 30.05.2024, старший солдат (а не старший сержант) ОСОБА_1 на підстав рапорта майора ОСОБА_9 від 30.05.2024 про проведення службового розслідування вважається таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу та відсутній на військовій службі, і з цього ж дня йому припинено нарахування та виплату грошового забезпечення.

В даному акті встановлено факт відсутності ОСОБА_1 в розташуванні військової частини, але не встановлено причин, не встановлено стану його здоров`я, відсутнє покликання на висновок ВЛК після поранення, яким ОСОБА_1 рекомендоване додаткове обстеження, в зв`язку з виявленим осколком у селезінці, відсутнє покликання на те, що ОСОБА_1 було видано направлення на медичне обстеження з порушенням форми, що перешкодило його належному лікуванню від множинного осколочного поранення, відсутнє покликання на обставини, викладені в позовній заяві ОСОБА_1 .

Отже, пункту 29 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2023 №130, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-санітара 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти НОМЕР_7 штурмового батальйону, визнано таким, що своєчасно не повернувся із проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України та відсутнім на військовій службі в районі виконання бойових завдань, з 07 травня 2023 року є необґрунтованим та протиправним.

Окрім цього, пункту 206 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 №153, відповідно до якого визнано таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації та відсутній на військовій службі старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 ; є необґрунтованим та протиправним.

Щодо вимоги позивача зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому недоотримане грошове забезпечення, суд зазначає таке.

У зв`язку з неправомірністю пункту 29 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2023 №130 та пункту 206 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 №153, які призвели до ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 07.05.2023 грошового забезпечення, його права належить поновити, зобов`язавши виплати не отримані суми.

Суд зазначає, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення пунктів 14-15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, оскільки факт самовільного залишення позивачем військової частини не знайшов належного підтвердження.

При цьому, суд наголошує на відсутності правових підстав для визнання протиправними та скасування пунктів наказів та наказів в цілому, оскільки позивача у даному випадку стосуються лише окремі підпункти, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші аргументи сторін, вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, а отже, враховуючи приписи статті 139 КАС України, судовий збір з відповідача не підлягає стягненню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 щодо надання позивачу направлення на медичне обстеження та лікування у зв`язку з необхідністю звернення до найближчого зонального відділу військової служби правопорядку та після прибуття встановленим порядком через рапорт звернутися щодо отримання необхідного направлення є протиправною.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) направлення на медичне обстеження та лікування в будь-який військовий чи цивільний медичний заклад, згідно форми, визначеної Додатком № 14 «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом МО № 402 від 14.08.2008, із обов`язковим проставленням кутового штампа.

Визнати протиправним та скасувати пункту 29 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.05.2023 №130, відповідно до якого старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця- санітара 1 штурмового відділення 1 штурмового взводу 1 штурмової роти НОМЕР_7 штурмового батальйону, визнано таким, що своєчасно не повернувся із проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України та відсутнім на військовій службі в районі виконання бойових завдань, з 07 травня 2023 року.

Визнати протиправним та скасувати пункту 206 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.05.2024 №153, відповідно до якого визнано таким, що 30 травня 2024 року самовільно залишив розташування підрозділу в пункті постійної дислокації та відсутній на військовій службі старшого солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) грошове забезпечення за весь період перебування на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , відповідно до вимог Постанови КМУ № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

У задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.