Справа № 686/16425/25
Суддя: Хараджа Н. В.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/686/294/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Хараджі Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Козуляк І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , поданого та підписаного його представником Хабаль Жанною Михайлівною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2025 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана та підписана його представником Хабаль Жанною Михайлівною, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення 21.05.2025 року № 5217, згідно з якою просить скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що 13 травня 2025 року було складено протокол №1326 про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 210-1 КУПАП, згідно якого вказано що 13.05.2025 року о 11.00 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено, що з метою уточнення облікових даних засобами зв`язку «Укрпошта» було направлено повістку за адресою АДРЕСА_1 , для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.01.2025 року №1939951 із зазначенням з`явитись до 31.01.2025 року. У визначені в повістці дату та час гр. ОСОБА_1 не з`явився, про поважність причин неприбуття у встановленому законом порядку ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомляв. Протоколом повідомлено про розгляд справи о 16 год. 25 хв. 21 травня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.05.2025 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 було винесено постанову №5217, якою ОСОБА_1 було визнано винними у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. З ст. 210-1 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 гривень. У протоколі вказано про те що громадянин ОСОБА_1 13 травня 2025 року сам з`явився до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак в оскаржуваній постанові вказано про те що, 13 травня 2025 року ОСОБА_1 в порядку адміністративного затримання працівниками поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та за наслідками невиконання вимог оповіщення, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №1326 про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 210-1 КУПАП. 13.05.2025 року ОСОБА_1 самостійно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою подачі заяви на відстрочку.

ОСОБА_1 не був обізнаний про повістку із зазначенням з`явитися 31.01.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_1 виконав свій обов`язок щодо оновлення даних, за допомогою застосунку «Резерв+» в якому вказав свою актуальну адресу проживання, актуальний номер телефону та актуальну електронну адресу. Однак жодним із вищевказаних засобів зв`язку йому не надходило сповіщення про наявність листа з повісткою по Укрпошті. Окрім того, як слідує і з протоколу і з постанови в повістці не вказано часу на який необхідно з`явитися ІНФОРМАЦІЯ_2 , а лише є дата 31.01.2025 року, відтак така повістка не відповідає вимогам закону, а тому і відсутній обов`язок по ній з`явитися.В оскаржуваній постанові не конкретизовано причину по якій така повістка не була вручена, не надано реквізитів листа (а саме трек - номер відправлення, довідка з відміткою про причини невручення листа, копія самої повістки з метою її дослідження на предмет відповідності закону, оскільки вона повинна була повернутися відправнику). З урахуванням вищевикладеного, під час ухвалення постанови у відповідача було відсутнє належне підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного ОСОБА_1 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до п.41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560. В протоколі та постанові відсутні докази того, що працівником об`єкта поштового зв`язку було проінформовано ОСОБА_1 про отримання ним рекомендованого повідомлення з позначкою «Повістка ТЦК», шляхом вкладення до його абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Отже Позивача не було належним чином повідомлено про наявність повістки, оскільки останній не отримував жодних смс- чи письмових сповіщень від пошти про надходження на адресу його місця реєстрації/проживання відправлень від ТЦК та СП. Тож вважають, що вказана постанова є протизаконною та підлягає скасуванню, а справа підлягає закриттю.

Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.06.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі направлено учасникам справи.

Копію ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження у даній адміністративній справі згідно рекомендованого повідомлення надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримано 23.06.2025 року.

Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву протягом строку, встановленого судом. Проте 30.06.2025 року відповідачем надіслано витребувані судом матеріали адміністративного провадження за оскаржуваною постановою.

Відповідно до частини четвертої статті 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з частиною шостою статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За правилами частини п`ятої та сьомої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у відповідності до положень частини п`ятої та сьомої статті 262 КАС України до суду не надійшло.

Відповідно до частини першої, другої та восьмої статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до пунктів 1 8 частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є акт територіального центру комплектування про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення порядку уточнення даних військовозобов`язаного.

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Тобто диспозиція наведеної норми є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права або інших підзаконних актів (інструкцій, переліків, статутів, положень, наказів, правил тощо).

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляд.

Ст. 17 Закону України «Про оборону України» містить права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Згідно оскаржуваної постанови № 5217 від 21.05.2025 року з метою уточнення облікових даних засобами зв`язку «Укрпошта» було направлено повістку за адресою: АДРЕСА_1 для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) від 14.01.2025 № 1939951 із зазначенням з`явитись до 31.01.2025. У визначені в повістці дату і час, гр. ОСОБА_1 не з`явився, про поважність причин неприбуття у встановленому законом порядку ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомляв. У зв`язку з цим до правоохоронних органів скеровано електронне звернення Е1315006 від 03.02.2025 про розшук даного громадяни та доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання матеріалів про адміністративне правопорушення. 13.05.2025 року ОСОБА_1 в порядку адміністративного затримання працівниками поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та за наслідками невиконання вимог оповіщення, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №1326 про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 210-1 КУПАП. 13 травня 2025 року ОСОБА_1 в порядку адміністративного затримання працівниками поліції було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 та за наслідками невиконання вимог оповіщення, представником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №1326 про адміністративне правопорушення за ч. З ст. 210-1 КУПАП. Враховуючі, що ОСОБА_1 у визначені в повістці дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув, про поважність причин неприбуття не повідомив, тож вина ОСОБА_1 є доведеною, тому він повинен нести адміністративну відповідальність за ч. 2 ст. 210-1 КУПАП.

На виконання ухвали суду про витребування, відповідачем надіслано матеріали адміністративної справи за постановою № 5217 від 21.05.2025 року, серед яких міститься копія постанови № 5217 від 21.05.2025 року, копія протоколу № 1326 від 13.05.2025 року, за яким 13 травня 2025 року о 11 год. 10 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 прибув ОСОБА_1 встановлено, що з метою уточнення облікових даних засобами зв`язку «Укрпошта» було направлено повістку за адресою: АДРЕСА_1 для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ) від 14.01.2025 № 1939951 із зазначенням з`явитись до 31.01.2025. У визначені в повістці дату і час, гр. ОСОБА_1 не з`явився, про поважність причин неприбуття у встановленому законом порядку ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомляв. У зв`язку з цим до правоохоронних органів скеровано електронне звернення Е1315006 від 03.02.2025 про розшук даного громадяни та доставлення його до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Вказаною бездіяльністю ОСОБА_1 фактично порушив вимог абз. 1 ч. 1 ст. 22 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та ст. 17 Закону України «Про оборону України», у зв`язку чим складений зазначений протокол, другий примірник якого отримав позивач. Також надіслані матеріали адміністративного провадження містять ксерокопію паспорта ОСОБА_1 та копію військово-облікового документу ОСОБА_3 , в якому маються в особливих відмітках 27.12.2024 року дані щодо придатності його до служби, та у відмітках про військовий облік- дані щодо взято на облік 27.12.2024 року.

Проте жодних доказів того, що повістка відповідно до вимог законодавства України була скерована відповідачем, та чи буда отримана позивачем, чи повернулася, та з яким написом, стороною відповідача не надано. Також відсутнє посилання щодо зазначених обставин в тексті постанови та наданій копії протоколу про адміністративне правопорушення.

При цьому суд наголошує, що процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024.

Згідно з пунктом 41 Порядку належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Зі змісту наведеного положення вбачається, що у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку резервіст або військовозобов`язаний вважається належним чином оповіщеним про виклик до районного (міського) ТЦК у разі проставлення у поштовому повідомленні: (І) відмітки про отримання особою відправлення; (ІІ) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних або (ІІІ) відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку.

Водночас суд враховує, що заявник заперечує факт його оповіщення. Стороною відповідача доказів належно оповіщення не надано та доводи сторони позивача не спростовані.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення,дії чи без діяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі ( частина друга статті 77 КАС України).

Згідно з частиною четвертою статті 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд, відкриваючи провадження у справі, надав відповідачу можливість подати відзив на позов.

У цій справі до предмету доказування входить, зокрема, встановлення порядку оповіщення позивача про необхідність з`явитись до ТЦК (докази надсилання повістки, її отримання, неотримання, причини неотримання, тощо), зокрема, дотримання пункту 41 Порядку, підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштового відправлення з однією з таких відміток: про отримання особою відправлення; про відмову отримати поштове відправлення чи про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою ТЦК під час уточнення своїх облікових даних або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку. Однак жодного доказу щодо надсилання відповідного оповіщення позивачу (поштове повідомлення про вручення) та, відповідно, належного оповіщення позивача відповідачі не надали, що виключає можливість встановлення відповідного факту. Натомість позивач відповідну обставину заперечує. Суд також виходить з того, що у разі не оповіщення або ж повернення відповідного відправлення через невручення, указана обставина не може бути підтверджена жодним доказом зі сторони позивача, а тому обставину належного оповіщення має доводити саме відповідач.

За таких обставин, суд, з урахуванням положень пункту 4 частини третьої статті 2, частини другої статті 77 та частини четвертої статті 159 КАС України вважає, що доводи позивача щодо відсутності доказів його належного оповіщення про необхідність з`явитись до ТЦК є обґрунтованими, а відповідач доказів на спростування наведеного не надав. Неподання останніми відзиву на позов без поважних причин та доказів на спростування обставин, наведених у позові, у цьому випадку кваліфікується як визнання позову.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що як вбачається зі місту оскаржуваної постанови та протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення даних.

Разом з тим, відповідно до наданої відповідачем копії військового облікового документу ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особливих відмітках 27.12.2024 року цього документу маються дані щодо придатності його до служби, та у відмітках про військовий облік- дані щодо взяття на облік 27.12.2024 року.

Отже, відповідачем не наведено суду, які ж саме дані мали б бути уточнені до 31.01.2025 року на відміну від тих, які у них мались в наявності, станом на 27.12.2024 - дату останнього їх уточнення.

Більше того, відповідно до примітки ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Тобто, якщо Міністерство оборони України як держатель такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей.

Аналогічних висновків неодноразово доходили суди в своїх рішеннях, зокрема: в постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2025 року (справа № 511/155/25), Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року (справа № 462/1012/25 ), тощо

Як вже було встановлено вище, позивач викликався з метою уточнення даних, водночас матеріали справи не містять відомостей про неможливість отримання таких даних з реєстрів. Навпаки, долучені відомості свідчать про те, що з моменту взяття на облік, відповідач мав військово-облікові дані на позивача. Оскільки можливість отримання таких даних виключає підстави для застосування статті 210-1 КУпАп, що відповідає примітці ст. 210 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ст. 251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показання технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При цьому згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З огляду на вищевикладене, суд при вирішенні вказаної справи зважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, котра оскаржується є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом (посадовою особою), на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Приписами ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 не досліджено всіх обставин порушення законодавства про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, не конкретизовано в постанові у відповідності до діючих норм законодавства усі обставини вчиненого правопорушення, допущено неузгодженості окремих частин оскаржуваної постанови, що унеможливлює суд встановити дійсні обставини справи, а в судовому засіданні усунути виявлені суперечності не представляється можливим, а тому, рішення суб`єкта владних повноважень слід скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до компетентного органу, тобто позов задовольнити частково.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Згідно ч. ч. 1 та 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Беручи до уваги, що суд хоча прийшов до переконання про часткове задоволення адміністративного позову, однак про скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі котрого було притягнуто до адміністративної відповідальності позивача та останнім понесено витрати з розгляду вказаної справи в суді, тому за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подачу позову у розмірі 605 гривень 60 копійок.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9,72-74,77,121, 229,242,244-246,286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення підполковника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.05.2025 року № 5217, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розміром 17000 грн. за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП скасувати, а справу надіслати на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Хмельницького міськрайонного суду

Хмельницької області Н.В. Хараджа