Справа № 560/9486/24
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

10 липня 2025 року

м. Київ

справа №560/9486/24

адміністративне провадження № К/990/27761/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року

у справі №560/9486/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області від 11 червня 2024 року за вихідним номером №11020-9628/П-03/8-2200/24 щодо відмови в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці ОСОБА_1 та зарахувати до стажу роботи на посаді судді, крім 23 років, 11 місяців, 1 дня стажу роботи на посаді судді:

- строкової служби у збройних силах: з 29 жовтня 1981 року по 28 жовтня 1983 року - 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року - 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01 серпня 1988 року по 10 листопада 1992 року - 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10 листопада 1992 року по 10 січня 1994 року - 1 рік 2 місяці.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату отримуваного щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням додатково його стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання:

- строкової служби у збройних силах: з 29 жовтня 1981 року по 28 жовтня 1983 року - 1 рік, 11 місяців, 30 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського (половини строку навчання): з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року - 1 рік 10 місяців 30 днів;

- помічника прокурора Чемеровецького району: з 01 серпня 1988 року по 10 листопада 1992 року - 4 роки 3 місяці 9 днів;

- прокурора цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області: з 10 листопада 1992 року по 10 січня 1994 року - 1 рік 2 місяці; а всього разом повних 34 роки, фактично виплачених сум з часу призначення щомісячного довічного грошового утримання з 13 грудня 2017 року.

3. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

4. В межах присудження виплати щомісячного довічного грошового утримання за 1 місяць допустити судове рішення до негайного виконання.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду строкової служби у збройних силах з 29 жовтня 1981 року по 28 жовтня 1983 року, половини навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року, періоду роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01 серпня 1988 року по 10 листопада 1992 року, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10 листопада 1992 року по 10 січня 1994 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: періоду строкової служби у збройних силах з 29 жовтня 1981 року по 28 жовтня 1983 року, половини навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Є. Дзержинського з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року, періоду роботи помічником прокурора Чемеровецького району з 01 серпня 1988 року по 10 листопада 1992 року, періоду роботи прокурором цивільно-судового відділу прокуратури Хмельницької області з 10 листопада 1992 року по 10 січня 1994 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 з 13 грудня 2017 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням проведених виплат.

Ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року скасовано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року в частині зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням проведених виплат, за період з 13 грудня 2017 року по 26 грудня 2023 року включно і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року залишити без змін.

Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 27 червня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у цій справі, колегія суддів виходить із наступного.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №560/9486/24, які передбачені частиною четвертою та п`ятою статті 328 КАС України: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, від 01 жовтня 2019 року у справі №804/3646/18, від 21 грудня 2019 року у справі №663/574/17, від 27 вересня 2021 року у справі №580/585/21; касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак, колегією суддів не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

З огляду на вищевказане, Суд дійшов висновку що касаційна скарга не містить вагомих аргументів, які б вказували на те, що розгляд такої справи матиме фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Суд не приймає до уваги посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а (предметом спору було призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2), від 01 жовтня 2019 року у справі №804/3646/18 (спір стосувався призначення пенсії за віком з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії, служби в Радянській Армії, стажу зазначеного у трудовій книжці, як не працюючому пенсіонеру), від 21 грудня 2019 року у справі №663/574/17 (спір стосувався рішення про відмову в призначенні пенсії за віком та зобов`язання відповідача здійснити запити щодо одержання відсутніх для призначення пенсії документів, призначити і виплачувати пенсію за віком), оскільки обставини цієї справи та справ, зазначених скаржником з метою обґрунтування підстав касаційного оскарження, виникли за різних фактичних обставин, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання скаржника на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 вересня 2021 року у справі №580/585/21, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли з приводу незгоди позивача зі зменшенням відсоткового значення розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Разом з тим, предмет спору у справі №560/9486/24 стосується відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді апеляційного суду у відставці та зарахування до стажу роботи на посаді судді, крім 23 років, 11 місяців, 1 дня стажу роботи на посаді судді: строкової служби, навчання, а також стажу роботи на посадах помічника прокурора та прокурора.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Суд наголошує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, їхніх повноважень, об`єкта, предмета правового регулювання відносин, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їхньої подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а також враховуючи те, що наведені скаржником постанови та оскаржувані судові рішення, прийняті з урахуванням різних фактичних обставин справи, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

З огляду на вищевказане, Суд зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними обґрунтованими та такими, що прийняті у відповідності до усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Мотиви судів першої та апеляційної інстанцій, якими вони керувалися ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову у справі №560/9486/24, у повній мірі відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 24 грудня 2020 року у справі №510/1286/16-а, та Верховного Суду, висловленій у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі №677/1482/17, від 31 жовтня 2019 року у справі №766/17221/16, від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, від 18 лютого 2024 року у справі 580/11104/23, які містять висновки щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, про що суди першої та апеляційної інстанцій і зазначили в оскаржуваних рішеннях.

Касаційна скарга не містить доводів про помилковість врахування судами першої та апеляційної інстанцій вищенаведених висновків Верховного Суду, що свідчить лише про незгоду скаржника з ухваленими судовими рішеннями.

Таким чином, Суд зазначає, що рішення судів першої і апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті у відповідності до усталеної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах. Крім того, станом на день винесення цієї ухвали, Верховний Суд від згаданих висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах із застосуванням виняткового механізму, закріпленого частиною першою статті 346 КАС України, не відступав і колегія суддів також не вважає за потрібне ініціювати питання про відступлення від зазначених висновків.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені статтею 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи в касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічного висновку стосовно віднесення даної категорії справ до справ незначної складності дійшов Верховний Суд в ухвалах від 21 березня 2023 року у справі №160/23989/21, він 24 липня 2023 року у справі №580/75/23, від 20 грудня 2023 року у справі №300/2824/23.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2025 року у справі №560/9486/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа