Справа № 380/10040/25
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань закриття провадження у справі

08 липня 2025 рокусправа № 380/10040/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації «Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів», Релігійної організації «Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів», за участю третьої особи -Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними, зобов`язання вчинити дії,

у с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Релігійної організації «Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів» (вул. Льва Толстого, 3-Б, м. Київ), Релігійної організації «Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів»( вул. Зелена, 11б, м. Львів, 79005), за участю третьої особи - Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ( вул. Інститутська, 21/8, м. Київ, 01008), в якій позивач просить (мовою оригіналу):

«- Визнати протиправною бездіяльність релігійної організації Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів в межах розгляду звернення від 13 квітня 2025 року та зобов`язати розглянути звернення з дотриманням вимог ЗУ Про звернення громадян;

- Визнати протиправною бездіяльність релігійної організації "Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів" в межах розгляду звернення від 13 квітня 2025 року та зобов`язати розглянути звернення з дотриманням вимог ЗУ Про звернення громадян.

-Винести окрему ухвалу суду та зобов`язати третю особу - СЕКРЕТАРІАТ УПОВНОВАЖЕНОГО ВЕРХОВНОЇ РАДИ УКРАЇНИ З ПРАВ ЛЮДИНИ притягнути до відповідальності обох відповідальних осіб відповідачів до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 212-3 КУпАП, а саме за фактом незаконної відмови у прийнятті та розгляді звернення, іншого порушення ЗУ Про звернення громадян - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від двадцяти п`яти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.»

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 13.04.2025 на електронну адресу відповідача ним було надіслано звернення від 13.04.2025 відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Проте станом на день подання позову 19.05.2025 відповідь до нього не надходила.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо надання відповіді на звернення від 13.04.2025 протиправною, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 23.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами

Від відповідача на адресу суду жодних заяв по суті спору не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 13.04.2025 скерував на адресу електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та «» звернення у порядку абзацу 3 статті 3 ЗУ «Про звернення громадян» та не отримавши відповіді, звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

За змістом вказаного вище звернення від 13.04.2025 позивач просив відповідачів надати копію затвердженого графіку прийому на 2025 рік всіх посадових осіб юридичної особи, просив призначити йому особистий прийом за місцем його проживання, а сам 555 Smith Rd, Lisle, Illinois, USA, 60532 та повідомити про можливість проведення такого у режимі відеконференції або у телефонному режимі. Також просив надати діючі контактні центри, які діють у межах юридичних осіб, графіки їх роботи та всю інформацію для реалізація права на усне звернення.

Водночас, статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктами 1 та 7 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

З огляду на зміст пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних, цивільних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, публічно-правовим вважається спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Щодо пункту 7 частини першої статті 19 КАС України, то юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації. Тобто, відповідачами в таких спорах обов`язково мають бути розпорядниками публічної інформації.

Відповідно до ч.4 п.2 статті 19 Кодексу адміністративного суду юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Розпорядники інформації визначені статтею 13 Закону № 2939-VI.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Частиною другою статті 13 Закону № 2939-VI передбачено, що до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

При цьому, згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 2939-VI на розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.

З огляду на зміст звернення позивача від 13.04.2025, адресованого до Релігійної організації «Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів», Релігійної організації «Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів», такий запит стосується питань графіку роботи.

За вказаних обставин, враховуючи предмет запиту, Релігійна організації «Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів», Релігійна організації «Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів», не відноситься до переліку розпорядників інформації, визначеного частиною першою статті 13 Закону № 2939-VI, а запитувана інформація також не стосується інформації, що надають суб`єкти господарювання згідно частини другої цієї ж статті Закону № 2939-VI.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що частиною другою статті 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Таке право реалізується, зокрема, в порядку спеціальних нормативних актів, наприклад, Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про захист прав споживачів», «Про житлово-комунальні послуги» і т.д.

Крім цього суд наголошує, що ОСОБА_1 звертався із зверненням до Релігійної організації «Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів», Релігійної організації «Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів» у порядку Закону України « Про звернення громадян», а не у порядку Закону України «Про надання інформації».

Водночас, статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на зміст позовних вимог, склад сторін, зміст спірних правовідносин, позивач прагне захистити свої цивільні права, а тому її позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, захист прав позивача, які зазначені у цьому позові має здійснюватися у порядку цивільного судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 24 рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України) суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена (ч. 2 ст. 238 КАС України).

Підсумовуючи, вищенаведене, суд дійшов висновку, що провадження у цій справі потрібно закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Суд роз`яснює позивачу, що згідно із частиною другою статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 241-243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

закрити провадження в адміністративній справі №380/10040/25 за ОСОБА_1 до Релігійної організації «Всеукраїнський союз церков євангельських християн-баптистів», Релігійної організації «Львівське обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів», Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Грень Наталія Михайлівна