Справа № 480/3092/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2025 року Справа № 480/3092/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку прощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/3092/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Сумській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- поновити її на посаді головного спеціаліста сектору ведення реєстрів респондентів статистичних спостережень в Головному управлінні статистики у Сумській області;
В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 2008 року працювала головним спеціалістом сектору ведення реєстрів респондентів статистичних спостережень в Головному управлінні статистики у Сумській області.
Наказом № 9-К від 12.03.2025 була звільнена проти своєї волі "за власним бажанням".
Звільнення вважає незаконним, оскільки заяву на звільнення за власним бажанням її змусила написати керівник Головного управління статистики у Сумській області ОСОБА_2 , погрожуючи звільнити за статтею. Крім того, наголошує, що має статус одинокої матері неповнолітньої дитини.
Таким чином, позивач вважає звільнення її з посади незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому просить суд позов задовольнити.
Ухвалою суду від 22.04.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивачем усунено недоліки позовної заяви у встановлений строк.
09.05.2025 по справі відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому ст. 257 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.
Представник відповідача надав відзив на позов, в якому, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначив, що ОСОБА_1 дійсно працювала в ГУС у Сумській області з 01.02.2008 по 12.03.2025 і на момент звільнення перебувала на посаді головного спеціаліста сектору ведення реєстрів респондентів статистичних спостережень управління збирання даних статистичних спостережень, роботи з респондентами та постачальниками адміністративних даних.
Як зазначає представник, державний службовець ОСОБА_1 за час проходження служби, мала проблеми з дисципліною. За рік до звільнення, вона дійсно мала незадовільний психоемоційний стан, який був спричинений її оточенням поза робочий час та способом її життя. З 2023 року почала зловживати спиртними напоями поза службою. Однак, дози випитого напередодні, не давали їй змоги знаходитися на робочому місці в адекватному стані. Крім цього, запах після випитого був настільки відчутний, що перебувати з нею в одному приміщенні було складно. Щодо інцидентів побиття її черговим співмешканцем, то, випадки, коли вона з`являлася на роботу з синцями на обличчі, були непоодинокі, зазначене підтверджується поясненнями працівників ГУС у Сумській області. Упродовж 2024, початку 2025 року ситуація не змінилась.
У січні 2025 року в кабінеті начальника ГУС у Сумській області за присутності: начальника ГУС у Сумській області ОСОБА_2 , заступника начальника ГУС у Сумській області ОСОБА_3 , заступника начальника ГУС у Сумській області ОСОБА_4 , завідувача сектору управління персоналом Кочури Т.В. та безпосередньої керівниці ОСОБА_5 , з ОСОБА_1 була проведена бесіда щодо неналежного виконання нею посадових обов`язків, безвідповідальність у роботі, систематичного порушення трудової дисципліни та етичної поведінки як державного службовця (неодноразові появи на робочу місці з залишковими ознаками вживання алкогольних напоїв), в котрий раз пропонувалась медична та психологічна допомога, від якої позивач відмовилась.
11 березня 2025 року ОСОБА_1 зранку телефоном повідомила завідувача сектором ОСОБА_6 , що, маючи особисті справи (необхідно відвідати дитячий садок), вона затримається на роботу на декілька годин. Оскільки, працівникам не заборонено бути відсутніми на робочому місці певний час для вирішення особистих питань, але при цьому часи відсутності фіксуються у журналі реєстрації місцевих відряджень працівників, прохання ОСОБА_1 задовольнили, а в журналі був зроблений відповідний запис. Після обідньої перерви ОСОБА_1 на робочому місці не з`явилася. Згодом із телефонної розмови з нею стало зрозумілим, що вона знову перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, 11 березня 2025 року вона не зверталася ні до ОСОБА_5 , ні до свого безпосереднього начальника ОСОБА_6 , із проханням надати їй вільний від роботи день в рахунок щорічної відпустки (як нею вказано у позовній заяві) або відпустки без збереження заробітної плати. Дані обставини підтверджуються пояснювальною запискою ОСОБА_6 (Додаток 4).
Як випливає з пояснень ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , 12 березня 2025 року, коли ОСОБА_7 зранку вийшла на роботу, вона в грубій формі, на підвищених тонах, заявила їм, що за 11 березня 2025 року вона пише заяву про надання їй вільного від роботи дня за рахунок щорічної відпустки, тобто "заднім числом" їй було відмовлено у задоволенні прохання з поясненням, що відповідну заяву необхідно було надати напередодні, а не самовільно використовувати дні щорічної відпустки.
Після цього чергового невиходу на роботу, ОСОБА_8 було запропоновано звільнення за власним бажанням або проведення відповідного службового розслідування дисциплінарною комісією щодо її невиходів на роботу.
Того ж дня, ОСОБА_1 було подано власноруч написану заяву на звільнення за власним бажанням. Заяву ОСОБА_1 було задоволено та видано наказ ГУС у Сумській області від 12.03.2025 № 9-к, яким припинено державну службу за частиною 1 статті 86 Закону України "Про державну службу".
З наказом позивач була ознайомлена у той же день, під підпис, як і про необхідність подати відповідно до статті 45 Закону України "Про запобігання корупції" декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. В той же день, нею було підписано акт, який фіксує факт передачі справ і майна та, відповідно до даних з Реєстру декларацій, нею було подано декларацію "при звільненні".
Представник відповідача зазначає, що зазначені факти свідчать, що ніякого примусу вона не мала, від підписання документів не відмовлялася та, на той час, не заперечувала щодо свого звільнення. Керівництвом та колективом Головного управління статистики у Сумській області вживалися всі необхідні заходи та створювалися сприятливі умови для проходження державної служби ОСОБА_1 , їй надавалася та пропонувалася допомога. Неодноразово наголошувалося на необхідності дотримуватися Етичного кодексу працівників органів державної статистики, Правил внутрішнього службового розпорядку працівників ГУС у Сумській області та чинного законодавства. Припинення державної служби позивачу відбулося з дотриманням всіх вимог законодавства про державну службу та про працю.
Позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив, в якій остання підтримала вимоги та доводи заявленого позову.
Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, позивач - ОСОБА_1 працювала в ГУС у Сумській області з 01.02.2008 по 12.03.2025 і на момент звільнення перебувала на посаді головного спеціаліста сектору ведення реєстрів респондентів статистичних спостережень управління збирання даних статистичних спостережень, роботи з респондентами та постачальниками адміністративних даних.
Із копії заяви від 12.03.2025 вбачається, що ОСОБА_1 особисто було подано заяву на звільнення із займаної посади за власним бажанням із зазначенням бажаної дати звільнення - 12.03.2025 (а.с. 5).
Наказом ГУС у Сумській області від 12.03.2025 № 9-к "Про звільнення ОСОБА_1 " ОСОБА_9 - головному спеціалісту сектору ведення реєстрів респондентів статистичних спостережень управління збирання даних статистичних спостережень, роботи з респондентами та постачальниками адміністративних даних Головного управління статистики у Сумській області 12 березня 2025 року припинено державну службу за власним бажанням частина перша ст.86 Закону України "Про державну службу". Виплатити компенсацію за 14 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 09 листопада 2024 року по 12 березня 2025 року, відповідно до ст.24 Закону України "Про відпустки". З наказом позивач була ознайомлена 12.03.2025, нею було підписано акт, який фіксує факт передачі справ і майна та, відповідно до даних з Реєстру декларацій, позивачем було подано декларацію "при звільненні".
Вважаючи даний наказ протиправним, позивач звернулася до суду.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.
Згідно з частинами 1-2 статті 21 Закону України "Про державну службу" вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.
У частині першій статті 83 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII наведені підстави припинення державної служби. Зокрема, державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади".
Відповідно ст. 86 Закону України "Про державну службу" державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.
Як свідчить зміст оскаржуваного у цій справі наказу Головного управління статистики у Сумській області, державна служба ОСОБА_1 припинилася за власним бажанням позивачки, що відповідає частині першій статті 86 Закону України "Про державну службу" № 889-VIII.
Частиною 3 статті 184 КЗпП визначено, що не допускається звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи роботодавця.
Проте, припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення відбувається на підставах, визначених статтею 87 Закону. Оскільки позивачу було припинено державну службу за статтею 86, тобто за власною ініціативою самого державного службовця на підставі її заяви, а не за ініціативою суб`єкта призначення, положення статті 184 КЗпП не можуть бути застосовані в цій ситуації.
Таким чином, виходячи з аналізу положень Закону України "Про державну службу" вбачається, що при звільненні державного службовця, ОСОБА_1 , Головним управлінням статистики у Сумській області дотримано приписи законодавства, що регулюють питання звільнення державних службовців з державної служби, порушень процедури звільнення та діючого законодавства при цьому не встановлено.
Доказів нав`язливого контролю, пресингу, цькування і загнаності, про які йдеться у позовній заяві з боку Головного управління статистики у Сумській області позивачем суду не надано і не вказано на їх існування.
Позивачка ОСОБА_1 не заперечує випадків своєї неналежної поведінки під час проходження державної служби, відповідач зазначає про випадки проведення бесід щодо недопущення подібної поведінки.
Позивач не надала жодних інших доказів, які б свідчили про відсутність її власної волі на звільнення та примусу до цього з боку керівництва Головного управління статистики у Сумській області.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд визнає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління статистики у Сумській області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал