Справа № 300/1664/25
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/1664/25 пров. № А/857/18282/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду (суддя Микитюк Р.В., м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1664/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій та просила суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 та у військової частини НОМЕР_1 за періоди з [О1] 24.12.2018 по 23.12.2021 роки, а також всіх належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_3 військовій частині НОМЕР_1 відповідно.

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплати ОСОБА_1 періоди з [О2] 24.12.2018 по 23.12.2021 роки, а також всіх інших належний за цей період додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет» за кожним роком проходження мною служби у військовій частині НОМЕР_2 військовій частині НОМЕР_1 відповідно.

3. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виражалася у не нарахуванні та не виплаті мені, ОСОБА_1 , за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 періоди з [О3] 24.12.2018 по 23.12.2021 роки, індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію доходів населення», Порядку проведення індексації доходів населення, затвердження постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.

4. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_2 військової частини періоди з [О4] 24.12.2018 по 23.12.2021 роки індексації грошового забезпечення, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, з визначенням місяця в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з мотивів, що наведені в клопотанні про поновлення провадження у справі від 26.04.2025; Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що період за який вона просила суд зобов`язати здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення охоплює період з 24.12.2018 по 23.12.2021, тобто до 19.07.2022, у який звернення звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати не було обмежено строками. З огляду на викладене вважає, що вона не обмежена будь яким строком звернення до суду за захистом свого права з питання перерахунку грошового забезпечення за період з 24.12.2018 по 23.12.2021.

Апелянт просила скасувати ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.04.2025 у справі №300/1664/25; визнати факт, що нею не було пропущено строку звернення до суду за захистом свого права щодо перерахунку мого грошового забезпечення; зобов`язати Івано-Франківський окружний адміністративний суд розглянути справу по суті.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою від 03.03.2025 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 25.03.2025 суд зупинив провадження в цій справі до набрання чинності судовим рішенням Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі № 460/21394/23 (касаційне провадження № К/990/45865/24).

Ухвалою від 15.04.2025 суд поновив провадження в цій справі.

Ухвалою від 25.04.2025 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій та встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали суду для усунення вказаних недоліків, а саме: зазначити поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та роз`яснити, що в разі не усунення недоліків у вище зазначений строк позовна заява буде залишена без розгляду.

28.04.2025 до суду через систему "Електронний суд" надійшло клопотання від позивача про поновлення провадження у справі. У даному клопотанні позивач зазначає, що після звільнення з військової служби військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 не надавала їй письмового підтвердження про нараховані та виплачені суми. Таким чином, позивач фактично не могла дізнатись про порушення свого права в момент звільнення з військової служби. В даному випадку позивач дізналася про порушення свого права на перерахунок грошового забезпечення за період військової служби в березні 2025 року від колег по службі та інтернет ресурсів, де військові юристи пояснюють про те, що військовослужбовцям нараховують та виплачують грошове забезпечення з порушенням чинного законодавства. Відразу ж після того як дізналась про порушення свого права звернулась до суду.

Ухвалою від 30.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з мотивів, що наведені в клопотанні про поновлення провадження у справі від 26.04.2025; Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - залишено без розгляду.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції з покликанням на висновки Верховного Суду (постанова Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21.03.2025 у справі №460/21394/23), ствердив, що про розмір свого грошового забезпечення за спірний період позивач знала задовго до звільнення, оскільки грошове забезпечення є періодичним платежем, що виплачується особі щомісяця. Навіть якщо вважати, що відповідач очікував звільнення та остаточного розрахунку при звільненні (хоча для вирішення спору про поточні суми грошового забезпечення немає жодного сенсу чекати на звільнення з військової служби), то зі змісту наказу про звільнення від 23.12.2021 (перелічено всі нарахування, що здійснюються у зв`язку із звільненням позивача із військової служби) та довідки №5131 від 11.01.2022 чітко та безальтернативно зрозуміло, що відповідач не буде перераховувати позивачу грошове забезпечення за період з 24.12.2018 по 23.12.2021. Крім того, початок перебігу тримісячного строку для подання цього адміністративного позову можна щонайпізніше обчислювати з моменту вручення позивачу довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням №5131 від 11.01.2022, у якій детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні), - адже після цього позивач не мала би мати будь-яких очікувань, що відповідач нарахує їй ще якісь суми. Позивач отримала від відповідача зазначену довідку від 11.01.2022 року № 5131, де відображено всі належні позивачу до виплати суми при звільненні. Отже, якщо обчислювати перебіг тримісячного строку звернення до суду із цим позовом з 11.01.2022 (дати, після якої позивач не могла мати будь-яких ілюзій щодо того, що відповідач продовжуватиме нараховувати їй грошове забезпечення за минулі періоди) та сплив, враховуючи тримісячні строки після закінчення карантину 30.09.2023, а до суду із цим позовом позивач звернулася лише 12.03.2025, тобто більше року після граничного строку звернення до суду, а відтак із пропуском визначеного у статті 233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду.

Отже, повідомлені позивачем обставини, з позиції суду першої інстанції, не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Проте, апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки такі не відповідають нормам процесуального права і фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо неправильного обчислення грошового забезпечення за період із 24.12.2018 по 23.12.2021.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю. Тобто, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належних сум грошового забезпечення, застосуванню підлягають загальні норми трудового законодавства.

Положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Разом із тим, такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), адже зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі №280/6779/22.

Разом із тим, така норма містилася в статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), яку і належало застосовувати в частині строку звернення до суду з позовом щодо стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Так, ч.ч. 1 та 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року) передбачалося, що «працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком».

Разом із тим, Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції: Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22.

Водночас, відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

З огляду на викладене строк звернення до суду продовжений законом, а саме пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП України, на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), про що зазначено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2023 року у справі № 380/14039/22.

Таким чином, з урахуванням пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України Судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду здійснила перегляд судового рішення у справі № 460/21394/23 (постанова від 21 березня 2025 року).

У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мали місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-ІХ).

Початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум.

Виходячи з наведеного суд констатує, що Судова палата сформувала єдиний підхід до нових змін в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, а саме: такі зміни не поширюються на події, які мали місце до 19 липня 2022 року. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належить працівнику за період до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, апеляційний суд зауважує, що предметом спору у цій справі є перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період з 24.12.2018 по 23.12.2021.

Таким чином спірний період регулюється положеннями статті 233 КЗпП України у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду дійшов передчасного висновку.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.

Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 313, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №300/1664/25 - скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 08.07.25