Справа № 380/13268/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВІДКРИТТІ ПРОВАДЖЕННЯ В АДМІНІСТРАТИВНІЙ СПРАВІ

07 липня 2025 рокусправа № 380/13268/25

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Клименко О.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, стягнення компенсації моральної шкоди, зобов`язання надати письмові публічні вибачення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Міністерства оборони України (відповідач), в якому просить:

- визнати дії Міністерства оборони України, які полягали у поданні апеляційної скарги з твердженнями, що принижують честь, гідність і стосунки з моїм загиблим чоловіком, - протиправними;

- стягнути з Міністерства оборони України на мою користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн;

- зобов`язати Міністерство оборони України надати письмові публічні вибачення, адресовані мені через офіційний сайт Міністерства оборони України, та надіслати мені поштою;

- стягнути судові витрати у зв`язку з розглядом цієї справи з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заяви позивачки та зібраних доказів Жидачівський районний суд Львівської області 03 квітня 2025 року ухвалив рішення у справі № 443/445/25 про визнання її чоловіка померлим за особливих обставин у зв`язку з його загибеллю під час бойових дій. Проте Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій поставило під сумнів обґрунтованість вказаного судового рішення з підстав начебто недоведеного факту спільного проживання загиблого чоловіка з позивачкою, а також його загибелі в районі бойових дій, а також зазначило багато чого іншого, що не відповідає дійсності. Висунення подібних доводів у процесуальному документі державним органом, уповноваженим захищати інтереси військовослужбовців та їхніх родин, завдало позивачці значної моральної шкоди, зокрема: спричинило емоційне потрясіння та стрес; принизило її честь і гідність як вдови загиблого воїна; викликало суспільну недовіру до її статусу; поглибило емоційні страждання, пов`язані з втратою чоловіка. Такі дії Міністерства оборони України є, на переконання позивачки, протиправними з моральної точки зору, порушують її право на повагу до честі, гідності та доброго імені. Тож, враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивачки належить стягнути компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн та зобов`язати відповідача надати письмові публічні вибачення, адресовані позивачці через офіційний сайт Міністерства оборони України, та надіслати поштою.

З огляду на вказане заявлений позов просить задовольнити повністю.

Постановляючи цю ухвалу, суддя зазначає таке.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суддя відзначає, що судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Під час визначення предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні ураховувати права та/або інтереси, за захистом яких звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, їх зміст та правову природу.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення насамперед майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних особистих прав, свобод чи інтересів у цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносинах, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, а по-друге, суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є зазвичай фізична особа (стаття 19 ЦПК України).

Натомість публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (стаття 19 КАС України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій; на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц (провадження № 14-656цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 826/5806/17 (провадження № 11-290апп19), від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18) та інших.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття полягає в наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Тож до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення щодо виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

Аналогічні висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17 (пункт 5.7), від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункти 28 - 30), від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17 (пункти 24, 25), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (пункти 4.8 - 4.10), від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 826/2323/17 (пункти 18, 19), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункти 21 - 23), від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18 (пункти 18 - 20), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункти 16, 17), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункти 19 - 21)).

У цій справі позивачка звернулася з позовом до Міністерства оборони України та просить визнати протиправними його дії, які полягали у поданні апеляційної скарги з твердженнями, що, на думку позивачки, принижують честь, гідність і стосунки з її загиблим чоловіком.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, дії Міністерства оборони України щодо подання апеляційної скарги на рішення суду є процесуальною діяльністю учасника справи, який не погоджується із ухваленим судовим рішенням, а не здійсненням публічно-владних управлінських функцій стосовно позивачки, тобто оскаржувані позивачкою дії відповідача не лежать у площині публічно-правового спору відповідно до приписів пункту 2 частини першої статті 4 КАС України.

Фактично ж з огляду на підстави позову та зміст позовних вимог предметом ініційованого позивачкою спору є захист її гідності та честі.

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Суддя відзначає, що право на повагу до гідності та честі є особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи (глава 22 Цивільного кодексу України), тобто є категорією цивільних правовідносин.

Тому звернення позивачки за захистом такого права повинно здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України, а відповідні вимоги мають вирішуватися судом у порядку цивільного судочинства.

Тож за такого правового регулювання та суті спірних правовідносин, які склалися між сторонами у розглядуваній справі, суд доходить висновку, що цей спір підлягає розгляду за правилами та в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Оскільки заявлена позивачкою вимога про компенсацію моральної шкоди не заявлена в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то така не може розглядатися адміністративним судом, а повинна вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Отже, спір, який виник між позивачкою та відповідачем у межах розгляду цієї справи, не є публічно-правовим, а тому не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, з огляду на що у відкритті провадження у цій справі належить відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Оскільки за подання цієї позовної заяви позивачка не сплачувала судовий збір, то питання його повернення суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 170, 248, 256, 294, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі № 380/13268/25 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, стягнення компенсації моральної шкоди, зобов`язання надати письмові публічні вибачення.

Роз`яснити позивачці, що цей спір має вирішуватись у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Роз`яснити позивачці, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 07 липня 2025 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна