Справа № 480/4005/23
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 липня 2025 року

м. Київ

справа №480/4005/23

адміністративне провадження №К/990/25687/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Білак М.В.,

суддів - Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі №480/4005/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області (), Головного управління ДПС у Сумській області () про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області () та до Головного управління ДПС у Сумській області (), у якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Сумській області () по ненаданню щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи з 21 серпня 2021 року по 20 серпня 2022 року згідно поданих заяв від 09 березня 2023 року та 24 березня 2023 року;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Сумській області () № 3-о від 29 березня 2023 року «Про звільнення»;

- поновити його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року;

- поновити його на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року;

- стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області () на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 березня 2023 року по час винесення судом рішення по справі.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Сумській області () від 29 березня 2023 року № 3-о «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року. Стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м.Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 березня 2023 року по 10 квітня 2024 року у розмірі 174860 (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят) грн 10 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Сумській області () з 30 березня 2023 року та стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДПС у Сумській області () середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 8419 (вісім тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн 13 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Справу судом першої інстанції розглянута в порядку загального позовного провадження.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року по справі №480/4005/23 змінено, викладено абзац четвертий резолютивної частині рішення в такій редакції: «Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (вул.Іллінська, 13, м.Суми, Сумська область, 40009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 березня 2023 року по 10 квітня 2024 року у розмірі 243 958,50 грн». В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління ДПС у Сумській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2024 року касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з незазначенням у касаційній скарзі належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень.

18 червня 2025 року Верховним Судом зареєстровано касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі №480/4005/23, яка подана через підсистему «Електронний суд». Заявник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18 червня 2025 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Білак М.В., судді: Мацедонська В.Е., Губська О.А.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Білак М.В., судді: Мацедонська В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд установив, що її подано з пропуском строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).

Частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 11 липня 2024 року у відкритому судовому засіданні. Повний текст постанови складено 22 липня 2024 року Касаційна скарга заявником надіслана через підсистему «Електронний суд» 13 червня 2025 року, тобто з пропуском строку, передбаченого статтею 329 КАС України.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що повторна подача касаційної скарги відбувається з урахуванням наступних обставин, а саме: 05 серпня 2024 року Збройні Сили України розпочали військову операцію на території Курської області РФ, а від так на території Сумської області значно збільшилась кількість та продовжуваність повітряних тривог. Наказом Головного управління ДПС у Сумській області від 29 квітня 2022 року №54 затверджено Порядок дій працівників Головного управління ДПС у Сумській області в умовах особливого періоду (воєнного стану). Під час повітряної тривоги Головне управління ДПС у Сумській області припиняє роботу, всі працівники негайно повинні пройти до найближчого укриття. Поважними причинами, які вплинули на повторний строк звернення до суду касаційної інстанції - необхідність збереження життя людей, працівників ГУ ДПС у Сумській області, які в цей час виконуються свої посадові обов`язки. Подача та підготовка процесуальних документів, здійснюється працівниками ГУ ДПС у Сумській області, які проживають на території м.Суми і постійно відчувають і чують сирени повітряної тривоги, ті страшні та гучні вибухи які лунають в м.Суми з різною періодичністю впливають на моральний стан працівників. Просить поновити строк на касаційне оскарження.

Жодного доказу на підтвердження свого клопотання заявником не надано.

Верховний Суд звертає увагу заявника, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду також не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Суд звертає увагу відповідача, що чинне законодавство України не передбачає зупинення процесуального строку у разі звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою та повернення такої касаційної скарги.

Статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Тому, виконання обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми, змісту і строку подання касаційної скарги покладається на особу, яка має намір її подати, а тому остання повинна вчиняти усі необхідні для цього дії.

Водночас, поважними причинами пропуску процесуального строку звернення до суду визнаються лише ті, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Також Суд зазначає, що запровадження воєнного стану є підставою, яка відповідно до частини першої статті 121 КАС України має враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

При цьому, питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в країні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, зокрема й у випадку звернення до суду з повторною (черговою) скаргою, оскільки поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом у виняткових, особливих випадках і лише за наявності обставин об`єктивного й непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку для органу державної влади за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на роботу цього державного органу.

Стосовно посилання скаржника на повітряні тривоги, колегія суддів зазначає, що повітряні тривоги не мають постійного характеру, а отже, не можуть бути поважною причиною для поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Також колегія суддів зазначає, що питання внутрішньої організації роботи підприємства є суб`єктивним чинником, який не вказує на наявність об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному оскарженню судового рішення у цій справі, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з його наявністю, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків. Відповідач не може та не повинен намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання з виконанням ним процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо своєчасного подання касаційної скарги.

За таких обставин, Суд дійшов висновку, що зазначені відповідачем підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

За наведених обставин касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення її недоліків шляхом подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують.

Крім того, згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстав касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на пункт2 частини четвертої статті 328 КАС України.

Зокрема, заявник зазначає, що Другим апеляційним адміністративним судом застосовано висновки Верховного Суду, що викладенні у постанові № 340/1791/22, відповідної до якої обов`язок про працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення. Також судом враховано подібні правові позиції, що сформовані Верховним Судом зокрема у постанові від 08 травня 2019 року у справі №806/1175/17, від 28 лютого 2020 року у справі №807/819/16 від 30 листопада 2021 року у справі №640/4921/20.

Верховний Суд зазначає, що оскарження судового рішення з підстав необхідності відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції полягає у аналізі аргументів Верховного Суду, що стали підставою для такого висновку та викладення обґрунтування щодо іншого підходу до застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Також Верховний Суд наголошує на тому, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України заявнику необхідно зазначити конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також зазначити, як саме на його думку необхідно застосовувати цю норму права та належним чином обґрунтувати наявність необхідності такого відступлення.

Проте, заявником не зазначено конкретну норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку, а також належного правового обґрунтування необхідності відступлення від правового висновку, застосованого до спірних правовідносин, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України відсутня.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями, часткового опису обставин справи, цитування норм законодавства, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Отже, касаційна скарга за формою та змістом не відповідає положенням статті 330 КАС України, оскільки в ній не зазначено належне обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, за правилами статей 169, 332 КАС України касаційну скаргу необхідно залишити без руху з установленням заявнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення процесуального строку, із зазначенням інших поважних і об`єктивних причин його пропуску та надати докази, що їх підтверджують, уточнену касаційну скаргу.

Керуючись статтями 169, 248, 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними, зазначені Головним управлінням ДПС у Сумській області, підстави для поновлення пропущеного процесуального строку.

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2024 року у справі №480/4005/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області (), Головного управління ДПС у Сумській області () про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без руху.

Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.

Копію ухвали направити заявнику за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет», а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді М.В. Білак

В.Е. Мацедонська

Ж.М. Мельник-Томенко