Справа № 240/10680/25
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду,

зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення)

09 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/10680/25

категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шувалової Т.О.,

секретаря судового засіданння: Бойко В.В.,

представника позивача: Сачка А.В,

представника відповідача: Поплавської Ю.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін заяву про розстрочення виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ,

встановив:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 адміністративний позов Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості задоволено.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Головного управління ДПС у Житомирській області податкову заборгованість в сумі 1 197 844,43 грн з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків.

Рішення набрало законної сили 24 червня 2025 року.

07 липня 2025 року Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист.

24 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представником позивача подано до суду заяву, в якій просить суд:

- зупинити стягнення на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року у справі №240/10680/25 про стягнення податково заборгованості у розмірі 1197844,43 грн на один рік з моменту набрання законної сили ухвалою суду;

- розстрочити виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року у справі №240/10680/25 про стягнення податково заборгованості у розмірі 1197844,43 грн на 12 місяців шляхом щомісячно сплати Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податково заборгованості рівними частинами з моменту набрання законно сили ухвалою суду.

На обґрунтування заяви зазначає, що загальна сума податкового боргу 1 197 844,43 грн, яка підлягає стягненню на виконання рішення суду у справі №240/10680/25, з урахуванням отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу є значною для нього та може призвести до скрутного фінансового становища підприємця та припинення його роботи. З огляду на матеріальний стан, боржник з об`єктивних причин не має можливості виконати рішення суду та одночасно погасити борг в сумі 1 197 844,43 грн, тому просить суд задовольнити заяву.

07 липня 2025 року представником ГУ ДПС в Житомирській області подано до суду заперечення на заяву, в обґрунтування якої посилається на те, що відсутність коштів на рахунку фізичної особи-підприємця є результатом провадження господарської діяльності відповідачем як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для розстрочення виконання судового рішення. Зазначають, що відповідачем не надано суду фактичних даних про вжиття дієвих заходів щодо покращення своєї фінансово-господарської діяльності та погашення наявної у нього заборгованості. Надані ним документи не підтверджують наявності будь-яких об`єктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.

Представник відповідача у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення, просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та заяву про розстрочення виконання рішення та зупинення стягнення, суд зазначає наступне.

Приписами статті 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, суд зауважує, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Відповідно до частини третьої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з частиною п`ятою статті 378 КАС України відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Окрім цього, суд, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, відповідно до положень частини четвертої статті 378 цього Кодексу, також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору, щодо фізичної особи тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, з аналізу вищевикладених норм вбачається, що зазначена норма не містить конкретного переліку обставин для відстрочення та/або розстрочення виконання судового рішення, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду в кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площинні процесуального права. Разом з тим, підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи податкового боргу.

Так, обґрунтовуючи необхідність розстрочити виконання вказаного рішення суду, представник заявника посилався на те, що загальна сума податкового боргу 1 197 844,43 грн, яка підлягає стягненню на виконання рішення суду у справі №240/10680/25, з урахуванням отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу, є значною для нього та може призвести до скрутного фінансового становища підприємця та припинення його роботи. Матеріальний стан боржника з об`єктивних причин не дозволяє виконати рішення суду одночасно та погасити борг в сумі 1 197 844,43 грн.

На підтвердження своїх обгрунтувань заявником долучено виписку з рахунку заявника, відкритому у АТ КБ «Приватбанк» за період з 01.03.2025 по 03.06.2025, копію реєстру операцій за рахунком заявника, відкритому у АТ «Перший український міжнародний банк» за період з 01.01.2025 по 03.06.2025.

Із аналізу доказів, наданих на підтвердження майнового стану боржника вбачається, що виконання рішення суду в частині стягнення податкового боргу в сумі 1 197 844,43 грн з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на думку суду, може призвести до тяжких фінансових наслідків для боржника. Окрім того, наданими доказами підтверджується відсутність відповідних надходжень на рахунки боржника, які б свідчили про спроможність заявника погасити борг одним платежем у відповідній сумі.

Суд враховує, що заявник не ухиляється від виконання рішення, а шукає способи погашення заборгованості. Така поведінка є виявом добросовісності намірів заявника в частині виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості.

Суд також враховує, що на даний час на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ураховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також надані представником заявника пояснення щодо обставин неможливості виконати рішення суду одночасно, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі №240/10680/25 із погашення податкового боргу в загальному розмірі 1 197 844,43 грн рівними частками щомісяця, з моменту набрання ухвалою суду законної сили.

Щодо вимоги зупинити стягнення податкового боргу з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі судового рішення, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною шостою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України при відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів, передбачених статтею 151 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Відповідно до частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Верховний Суд в постанові від 01.06.2022 по справі №380/4273/21 зазначив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Суд наголошує, що забезпечення позову це заходи адміністративного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим. Вони повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника має бути очевидною.

З аналізу вищенаведених правових норм суд доходить висновку, що під час розгляду заяви про відстрочення або розстрочення судового рішення суд може на підставі пункту 5 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України зупинити стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, в таких випадках.

По - перше, коли до моменту розгляду заяви про надання розстрочки або відстрочки виконання судового рішення, органами виконавчої служби вже вчиняються дії по примусовому виконанню виконавчого листа у виконавчому провадженні або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку і до ухвалення судового рішення щодо відстрочення або розстрочення виконання судового рішення існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника.

По друге, результати розгляду іншої судового провадження можуть вплинути на результати прийнятого судового рішення у справі, по якій податковий борг стягується у примусовому порядку і в такому разі, заявнику доведеться докласти значних зусиль та витрат для відновлення порушеного права, у тому числі щодо повернення примусово стягнутих коштів, зокрема шляхом можливого ініціювання інших судових справ.

Судом встановлено, що 07 липня 2025 року Житомирським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №240/10680/25.

Докази того, що виданий у справі виконавчий лист передано для примусового виконання до виконавчої служби та державним виконавцем, на час розгляду цієї заяви, вживаються відповідні заходи примусового виконання виконавчого листа в матеріалах справи відсутні.

Так само відсутні докази того, що результати розгляду іншого судового провадження можуть вплинути на результати прийнятого судового рішення у цій справі, по якій податковий борг стягується у примусовому порядку і в такому разі, Фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 доведеться докласти значних зусиль та витрат для відновлення порушеного права, у тому числі щодо повернення примусово стягнутих коштів, зокрема шляхом можливого ініціювання інших судових справ.

Таки чином, заявником не наведено підстав необхідності вжиття заходів забезпечення на підставі на підставі пункту 5 частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні у справі №240/10680/25.

Ураховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви в частині зупинення стягнення на підставі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2025 року у справі №240/10680/25 про стягнення податково заборгованості у розмірі 1197844,43 грн на один рік з моменту набрання законно сили ухвалою суду.

З огляду на встановлені обставини, суд доходить висновку про часткове задоволення заяви.

Керуючись статтями 151, 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року у справі №240/10680/25 задовольнити частково.

Розстрочити виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2025 року по справі №240/10680/25 із погашення Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 податкового боргу в загальному розмірі 1 197 844,43 грн рівними частками щомісяця, з моменту набрання ухвалою законної сили.

У задоволенні іншої частини заяви - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 09 липня 2025 року.

Суддя Т.О. Шувалова