Справа № 420/33289/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/33289/24

Категорія:112010200 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту: 31.01.2025 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду (далі ГУПФ) України в Одеській області, ГУПФ України в Житомирській області, про:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначені пенсії від 15 жовтня 2024 року №40;

- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи: з 22 квітня 1982 року по 19 квітня 1984 року, з 28 серпня 1984 року по 14 квітня 1989 року, з 24 квітня 1989 року по 04 липня 1989 року, з 19 лютого 1990 року по 15 січня 1991 року, з 07 вересня 1991 року по 16жовтня 1992 року, з 17 жовтня 1992 року по 31 січня 1993 року, з 01 лютого 1993 року по 25 травня 1993 року, з 20 червня 1994 року по 01 березня 2013 року та призначити пенсію за віком з дня виникнення права, а саме починаючи з 05 жовтня 2024 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що відповідач при відмові в оскаржуваному рішенні в призначенні пенсії не вказав, яку норму порушено при заповненні трудової книжки, зазначивши лише загальне посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якою затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637). При цьому, позивач звернув увагу, що вказаний порядок не був прийнятий на момент заповнення трудової книжки, оскільки вона була заведена з квітня 1982 року.

Крім того, позивач наголошувала, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. При цьому, позивач зазначила, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства. Також позивач зазначала, що пенсійним органом не наведено жодних доказів або посилань на діюче законодавство щодо визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, а тому їх безпідставно не взято до уваги при обрахуванні стажу роботи.

Відповідач ГУПФ України в Одеській області, позов не визнав, вказуючи, що на підстави заяви та наданих документів ГУПФ України в Житомирській області 15 жовтня 2024 року винесено оскаржуване рішення №40 про відмову у призначенні пенсії позивачу. За доданими документами до страхового не зараховано усі періоди згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дату заповнення трудової книжки дописано та виплачено. З огляду на наведене представник зазначив, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі Закон №1058-IV). Зокрема, представник зазначив, що до страхового стажу позивача не враховано роботи згідно трудової книжки № НОМЕР_1 , оскільки титульна сторінка трудової книжки оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162. При цьому, чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці. Проте, жодних допустимих доказів, передбачених п.3 Порядку №637 позивачем під час звернення за призначенням пенсії надано не було.

Відповідач ГУПФ України в Житомирській області позов не визнав, вказуючи, що за результатами розгляду поданих позивачем документів до страхового стажу не зараховано всі періоди відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дату заповнення трудової книжки дописано та міститься виправлення. Інші документи передбачені пунктом 3 Порядку №637 відсутні. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу до страхового стажу враховані всі періоди трудової діяльності. Таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж позивача становить 22 роки 05 місяців 21 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у призначені пенсії від 15 жовтня 2024 року №40.

Зобов`язано ГУПФ України в Житомирській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 усі періоди згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком з дня виникнення права, а саме починаючи з 05 жовтня 2024 року.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУПФ України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

В апеляційній скарзі ГУПФ України в Житомирській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги:

- після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення органом пенсійного фонду за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення від 15 жовтня 2024 року №40 про відмову у призначення пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік;

- рішення ГУПФ України в Житомирській області є правомірним, недоліки трудової книжки свідчать не тільки про їх неправильність, а наявність таких недоліків позбавляє орган Пенсійного фонду встановити чітко необхідний стаж роботи позивача та свідчить про необхідність їх усунення шляхом подання уточнюючих довідок;

- за результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано всі періоди відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дату заповнення трудової книжки дописано та міститься виправлення. Інші документи передбачені п.3 Порядку №637 відсутні, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу до страхового стажу враховані всі періоди трудової діяльності;

- таким чином, підтверджений належними документами, страховий стаж становить 22 роки 05 місяців 21 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, тому позивачу відмовлено в призначенні пенсії, позивач матиме право на пенсійну виплату з 05 жовтня 2029 року або при набутті необхідного страхового стажу;

- обов`язок щодо обрахування загального стажу роботи особи покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України в Житомирській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

08 жовтня 2024 позивач звернулась до відповідача, ГУПФ України в Одеській області, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто відповідачем, ГУПФ України в Житомирській області та прийнято рішення №40 від 15 жовтня 2024, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні відповідач зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано усі періоди згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дату заповнення трудової книжки дописано та виправлено.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що всі записи які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця. При цьому, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на її особисті права.

Суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а звернув увагу, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Суд першої інстанції зазначив, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.

При цьому, суд першої інстанції наголошував, що визначена відповідачем обставина, що дату заповнення трудової книжки дописано та виправлено не може слугувати відмові у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу. З огляду на наведене, оскаржуване рішення є протиправним та належить до скасування.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст. 46 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ч.1 ст. 8, ст. 26, абз.1 ч.,1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV, п.п.1, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, п.4 Постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року №301

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про відсутність належного страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних виплат мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Абзацем 1 ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно ч.1 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні приписи містяться і у п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637).

Приписами п.3 Порядку №637 для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З урахуванням вищенаведених норм діючого законодавства, колегія суддів зазначає, що необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно пп.2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пп.2.6 п.2 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, відповідно до записів книжки серії НОМЕР_1 , яка заповнена 21 квітня 1982 року періодами роботи позивача є:

- з 22 квітня 1982 року по 19 квітня 1984 року Кам`янець-Подільський завод "Електроприлад";

- з 28 серпня 1984 року по 14 квітня 1989 року Кам`янець-Подільський Цементний завод;

- з 24 квітня 1989 року по 04 липня 1989 року Кооператив "Лозові вироби";

- з 19 лютого 1990 року по 15 січня 1991 року СП "Південьатоменергокомплект";

- з 07 вересня 1991 року по 16 жовтня 1992 року Малиновський подторг;

- з 17 жовтня 1992 року по 31 січня 1993 року ТОВ "Луч" Малиновського району м. Одеси;

- з 01 лютого 1993 року по 25 травня 1993 року ТОВ "Марічка" Малиновського району м. Одеси;

- з 26 травня 1993 року по 19 червня 1994 року ЖБК "Центральний 29";

- з 20 червня 1994 року по 01 березня 2013 року ПМП "Бумеранг - 93";

- з 25 березня 2013 року по 29 серпня 2014 року ТОВ "Укржилстрой плюс";

- з 05 липня 2017 року по 01 грудня 2020 року ФОП ОСОБА_2 .

При цьому, відповідач не зарахував до стажу позивача періоди роботи позивача згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дату заповнення трудової книжки дописано та виправлено.

З вищевикладеного вбачається, що трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Крім того, згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (далі Інструкція №162), робітники та службовці, які надходять на роботу, зобов`язані пред`являти адміністрації підприємств трудову книжку, оформлену в установленому порядку (п.1.2). У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність (п.2.2). Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження (п.2.10). Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей (п.2.11).

Тобто, всі записи які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено. Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Колегія суддів зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже й не може впливати на її особисті права.

Також колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням такого періоду.

Аналогічна правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що позивач має право на зарахування до загального трудового стажу оскаржуваних періодів роботи.

З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.