Справа № 460/24533/23
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши в порядку письмового провадження заяву Міністерства юстиції України у справі за адміністративним позовом
доПівнічно-західного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України
про зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Північно-західного апеляційного господарського суду, Державної судової адміністрації України про зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням від 26.04.2024, яке набрало законної сили 08.01.2025, позов задоволено частково.

18.06.2025 від Міністерства юстиції України надійшла заява про зміну способу і порядку виконання судового рішення, в обґрунтування якої заявник покликається на існування обставин, які перешкоджають належним чином виконати судове рішення.

Заява відповідає вимогам статей 166-167 КАС України та подана особою, якій ч. 1 ст. 378 КАС України надано право звернення з такою заявою.

На виконання вимог абзацу 10 частини першої статті 167 КАС України заявником долучено до заяви доказ її надіслання іншим учасникам справи.

У поданому 20.06.2025 письмовому поясненні Північно-західний апеляційний господарський суд підтримав заяву Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Ухвалою від 25.06.2025 призначено судове засідання для розгляду заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення на 07.07.2025 о 8:30 год.

Учасники справи у судове засідання не прибули. Про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Північно-західний апеляційний господарський суд у поданій суду заяві просив здійснити розгляд заяви без участі його представника.

Заявник, позивач та відповідач-2 про причини неприбуття у судове засідання не повідомили.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду (ч. 2 ст. 378 КАС України).

Суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 378 КАС України, розглянув заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення в порядку письмового провадження.

При вирішенні заяви суд врахував таке.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №460/24533/23, яке набрало законної сили 08.01.2025, позов задоволено частково.

Зобов`язано Північно-західний апеляційний господарський суд відповідно до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розрахункових сум у зв`язку зі звільненням у відставку, а саме: посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги у розмірі трьох місячних суддівських винагород станом на 21.07.2023 з урахуванням посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684 грн.

Зобов`язано Державну судову адміністрацію України в межах компетенції вчинити необхідні дії для отримання Північно-західним апеляційним господарським судом бюджетних асигнувань для виплати ОСОБА_1 розрахункових сум у зв`язку зі звільненням у відставку станом на 21.07.2023 в розмірі відповідно до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684 грн.

В решті позову відмовлено.

Рівненським окружним адміністративним судом у справі № 460/24533/23 видано виконавчі листи:

18.03.2025 без номера - про зобов`язання Північно-західний апеляційний господарський суд відповідно до вимог статті 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 розрахункових сум у зв`язку зі звільненням у відставку, а саме: посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги у розмірі трьох місячних суддівських винагород станом на 21.07.2023 з урахуванням посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684 грн;

від 18.03.2025 № 2 - про зобов`язання Державну судову адміністрацію України в межах компетенції вчинити необхідні дії для отримання Північно-західним апеляційним господарським судом бюджетних асигнувань для виплати ОСОБА_1 розрахункових сум у зв`язку зі звільненням у відставку станом на 21.07.2023 в розмірі відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684 грн.

18.04.2025 заступником начальника відділу примусового виконання судових рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження №77848430 з примусового виконання виконавчого листа б/н, виданого Рівненським окружним адміністративним судом 18.03.2025 у справі №460/24533/23.

Відомості щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2 від 18.03.2025 в матеріалах судової справи відсутні.

Згідно з довідкою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2025 № 03-41/2432/25 сума донарахування ОСОБА_1 на виконання судового рішення у справі № 460/24533/23 становить 205 778,59 грн (а.с. 129).

Північно-західний апеляційний господарський суд звернувся до Державної судової адміністрації України листом від 04.02.2025 № 03-38/626/25, в якому вказав, що з метою виконання судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі № 460/24533/23, яке набрало законної сили 08.01.2025, Північно-західний апеляційний господарський суд просить вирішити питання додаткового фінансування за КПКВК 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" КЕКВ 2800 у сумі 183,0 тис.грн, у зв`язку з дефіцитом кошторисних призначень (а.с. 121).

Державна судова адміністрація листом від 11.02.2025 № 11-3122/25 повідомила Північно-західний апеляційний господарський суд про те, що всі затверджені за бюджетною програмою 0501150 видатки в розмірі 10,0 млн грн розподілені між розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня, ДСА України наразі не має можливості виділити додаткові бюджетні асигнування на зазначені в листах цілі. ДСА України листом від 03.02.2025 № 11-2404/25 звернулась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у частині збільшення бюджетних призначень за програмою 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя" (а.с. 124).

Північно-західний апеляційний господарський суд листом від 02.05.2025 № 05-08-2436/25 повідомив державного виконавця про часткове виконання рішення суду в частині здійснення перерахунку ОСОБА_1 розрахункових сум у зв`язку зі звільненням у відставку, а саме: посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги у розмірі трьох місячних суддівських винагород станом на 21.07.2023 з урахуванням посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684 грн. Разом з цим, повідомлено, що виплата можлива лише після виділення відповідних бюджетних асигнувань ДСА.

Оцінюючи наведені вище обставини, суд враховує таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00, від 20.07.2004) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15.05.2019 № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містяться у статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, а також статтями 14 та 370 КАС України.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.04.2020 у справі №560/523/19, від 01.02.2022 у справі №420/177/20 та від 18.05.2022 у справа №140/279/21, від 18.02.2025 у справі №640/7827/22.

Щодо доводів заявника про неможливість виконання судового рішення, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною третьою статті 33 цього Закону за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з частиною третьою статті 378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У постанові від 14.08.2024 у справі № 200/2961/21-а Верховний Суд зазначив, що у разі необхідності встановлення або зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно звернути увагу на те, що:

1) із відповідною заявою варто звертатися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції;

2) із такою заявою можуть звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом);

3) для зміни способу або порядку виконання судового рішення повинні існувати обставини, що істотно ускладнюють належне виконання рішення або роблять його неможливим;

4) на виконання вимог процесуального законодавства потрібно надати суду належні та допустимі докази на підтвердження вищевказаних обставин як підстави для задоволення судом відповідної заяви.

Тобто, процесуальна можливість встановити чи змінити спосіб або порядок виконання судового рішення виникає за наявності виняткових обставин, які б ускладнювали його виконання або робили його виконання неможливим, адже в такий спосіб змінюються висновки вже прийнятого судового рішення. Разом із тим, зміна способу чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення повинна узгоджуватися з тими обґрунтуваннями судового рішення, на які спираються висновки суду, що містяться в резолютивній частині судового рішення. Здійснюючи зміну способу і порядку виконання судового рішення, суд не може змінювати зміст резолютивної частини рішення або змінити обраний судом спосіб захисту порушеного права. Висновки судового рішення щодо способу і порядку його виконання чітко визначені та не можуть бути змінені іншим судовим рішенням без відповідного обґрунтування виняткової необхідності застосування такої зміни рішення.

З аналізу положень частин першої, третьої статті 378 КАС України висновується, що підставою для застосування правил цієї норми є настання обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, зміна способу і порядку виконання рішення суду - це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими судом.

Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, однак не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні відповідної заяви.

Подібна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.06.2019 у справі № 800/203/17.

З матеріалів справи суд встановив, що на виконання рішення суду у справі №460/24533/23 Північно-західним апеляційним господарським судом здійснено перерахунок ОСОБА_1 розрахункових сум у зв`язку зі звільненням у відставку, а саме: посадового окладу, доплати за вислугу років, вихідної допомоги у розмірі трьох місячних суддівських винагород станом на 21.07.2023 з урахуванням посадового окладу судді апеляційного суду, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році в розмірі 2684 грн, що підтверджується довідкою від 10.01.2025 № 03-41/2432/25 (а.с. 129), згідно з якою сума донарахування складає 205 778, 59 грн.

У зв`язку з цим, Північно-західний апеляційний господарський суд звернувся до Державної судової адміністрації України з листом від 04.02.2025 №03-38/626/25 (а.с. 121) щодо виділення додаткових бюджетних асигнувань на вказані цілі.

В свою чергу, Державна судова адміністрація України листом від 11.02.2025 №11-3122/25 (а.с. 124) повідомила відповідача-1, що наразі немає можливості виділити додаткові бюджетні асигнування, а тому звернулась до Комітету Верховної Ради України з питань бюджету із пропозицією щодо внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в частині збільшення бюджетних призначень за програмою 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя».

Таким чином, сума, зазначена у довідці Північно-західного апеляційного господарського суду від 10.01.2025 № 03-41/2432/25, на даний час не виплачена ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Матеріалами судової справи підтверджується часткове виконання судового рішення у справі № 460/24533/23, у тому числі й вчинення відповідачем-2 дій, спрямованих на виділення необхідних бюджетних асигнувань для виплати розрахункових сум, нарахованих відповідачем-1 на користь позивача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтована заява про зміну способу і порядку виконання рішення суду, не свідчать про неможливість виконання судового рішення у цій справі.

Суд звертає увагу на те, що поняття спосіб і порядок виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.

Таким чином, зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.03.2018 у справі № 456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, від 11.11.2020 у справі №817/628/15 та від 17.02.2021 у справі №295/16238/14-а.

Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті. Подібний висновок підтримано Верховним Судом у постанові від 30.07.2019 у справі № 281/1618/14-а.

Суд зауважує, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо перерахунку та виплати грошових коштів і стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень певного розміру грошових коштів за конкретний період є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом враховуються при ухваленні рішення.

Резолютивна частина рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.04.2024 у справі №460/24533/23 має зобов`язальний характер. При розгляді адміністративної справи судом не вирішувалися позовні вимоги майнового характеру щодо стягнення певної суми коштів і, відповідно, не перевірялась правильність нарахування позивачу заборгованості. Більше того, обставини щодо наявності такої заборгованості на момент ухвалення рішення у цій судовій справі не існували.

Відтак, у цьому випадку, змінивши спосіб виконання рішення суду, яке набрало законної сили, суд фактично вийде за межі позовних вимог та змінить суть судового рішення, що суперечить приписам статті 378 КАС України.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом в постанові від 18.02.2025 у справі № 640/7827/22.

Підсумовуючи викладене вище, суд зазначає, що оскільки причиною, яка ускладнює виконання рішення суду у цій судовій справі, є відсутність достатнього бюджетного фінансування, однак відповідачами вживаються необхідні заходи для збільшення бюджетних асигнувань на такі цілі, суд вважає безпідставними доводи заявника про наявність підстав для зміни способу виконання рішення суду у справі №460/24533/23.

З огляду на наведене, судом не встановлено підстав для зміни порядку і способу виконання судового рішення, а тому заява державного виконавця задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 166-167, 241, 256, 294, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Міністерства юстиції України про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №460/24533/23.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повну ухвалу складено 07 липня 2025 року.

Суддя Н.О. Дорошенко