Справа № 580/2567/25
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2567/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

за участю секретаря Коренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 в якому просив:

- визнати дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 як голову комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в відмові наданні відстрочки від мобілізації по догляду за матір`ю, ОСОБА_1 , інвалідом 1 групи, потребуючої строннього догляду згідно довідки МСЕК, неправомірними, незаконними та необгрунтованими;

- зобов`язати начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 як голову комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянути заяву від 08.10.2024 та оформити згідно діючого законодавства в визначений законом термін та порядок позивачу відстрочки від мобілізації на підставі догляду за матір`ю, ОСОБА_1 , інвалідом 1 групи, потребуючої строннього догляду згідно довідки МСЕК та направити прийняте рішення через Укрпошту рекомендованим листом.

Разом із позовною заявою, ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом забороною вчиняти будь-які дії які пов`язані з ОСОБА_2 , представниками будь-якого ТЦК та СП, які виключно пов`язані з мобілізаційною підготовкою та мобілізацією, до вступу в законну силу рішення суду по справі за позовом ОСОБА_2 , а саме:

- заборонити вручати повістки для відвідування будь-якого ТЦК та СП, вручати повістки на проходження військово-лікарських комісій та примусові медичні досліди на військово-лікарських комісіях;

- заборонити оголошувати у розшук, затримання, доставлення та триманням під вартою у будь-якому ТЦК та СП, та у будь-якому відділку поліції на підставі звернень будь-якого ТЦК та СП;

- заборонити вручання мобілізаційного розпорядження та примусову мобілізацію;

- заборонити застосування будь-якої фізичної сили з боку працівників ТЦК та СП та поліції на підставі звернень працівників ТЦК та СП для примусу в зв`язку з невиліковною хворобою хребта ОСОБА_2 , яке може призвести до травми хребта та тривалого лікування.

Подана заява обґрунтована тим, що є підстави вважати, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якості помсти та залякування буде перешкоджати розгляду даної справи через поліцію, працівників ТЦК та СП або особисто вручати повістки для відвідування ТЦК та СП, або повістки на проходження військово-лікарських комісій, оголошування в розшук для затримання та доставлення працівниками ТЦК та СП до ТЦК та СП або вимагати в представників поліції затримання та доставлення до ТЦК та СП, тримання під вартою в будь якому ТЦК та СП для фізичного вплив, примушуючи відмовитись від будь-яких претензій до ІНФОРМАЦІЯ_2 та для примусової мобілізації, доставляння на примусові медичні досліди на військово-лікарських комісіях, вручаючи мобілізаційне розпорядження та мобілізацію. Також, зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або захист взагалі, поновлення порушених чи оспорюваних прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, третя особа оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Частиною першою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення адміністративного суду і спрямовані на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Вищезазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження. Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

У зв`язку з цим суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України)

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Апеляційним судом встановлено, що предметом спору у цій справі є перевірка законності відмови позивачу у наданні відстрочки від мобілізації по догляду за матір`ю, інвалідом І групи, потребуючої стороннього догляду.

Як слідує із заяви про забезпечення позову, позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову та ефективний захист, поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, стане згодом не можливим без вжиття таких заходів забезпечення позову.

Разом з тим, суд зазначає, що протиправність оскарженого рішення відповідача може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.

Колегія суддів наголошує, що достовірно встановити наведені обставини без розгляду спору по суті є неможливим.

Факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку, тобто підтвердження факту вчинення таких порушень чи спростування цих обставин може бути з`ясоване виключно в процесі розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у справі №580/2567/25 Черкаським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 16.05.2025 року, яке набрало законної сили 17.06.2025 року.

Вказаним рішення визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол від 15.01.2025 №8) в частині відмову у наданні ОСОБА_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", зазначеного у повідомленні від 15.01.2025 №8/223 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 08.10.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та за наслідком розгляду прийняти обґрунтоване і вмотивоване рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено на будь-якій стадії адміністративного процесу, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав, свобод чи інтересів особи.

Разом з тим, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у справах №?826/7432/18 від 16.11.2022 та №?640/32706/21, забезпечення позову є процесуальним інструментом, який застосовується виключно до моменту набрання рішенням суду законної сили, тобто у межах відкритого провадження у справі.

Після набрання рішенням суду законної сили провадження в справі вважається завершеним, предмет спору - вирішеним, а отже відсутній об`єкт забезпечення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду.

Оцінюючи решту доводів апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене свідчить, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

В контексті наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Відмова у задоволенні такої заяви не є обмеженням доступу до правосуддя, так як не перешкоджає подальшому судовому розгляду вимог позову у спосіб, що наведений позивачем у відповідному позові.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин правильно застосував норми процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма

Повне судове рішення складено « 07» липня 2025 року.