Справа № 200/724/25
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року Справа№200/724/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо нарахування у 2024 році належної позивачу щорічної разової грошової допомоги, передбаченої ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги за 2-ю групою інвалідності внаслідок війни до Дня Незалежності України за 2024 рік у відповідності до ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми цієї допомоги (а.с. 15-17).

Ухвалою суду від 7 лютого 2025 року позовна заява була залишена без руху, встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду уточненої позовної заяви із зазначенням у ній (у преамбулі) відповідачів, до яких викладені позовні вимоги у прохальній частині позову (або уточненням позовних вимог відповідно до відповідачів, зазначених у преамбулі позовної заяви) (а.с. 12).

12 лютого 2024 року до суду надійшла заява позивача щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої додано заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 15-17).

Ухвалою суду від 13 лютого 2025 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 26-27).

21 лютого 2025 року судом отримано від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відзив на позов та додаткові докази по справі (а.с. 32-46).

21 лютого 2025 року судом отримано клопотання від відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі № 440/14216/23 (а.с. 47-48).

Ухвалою від 4 березня 2025 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 5 березня 2024 року по адміністративній справі № 440/14216/23 (а.с. 58-59).

Ухвалою суду від 7 липня 2025 року провадження у справі поновлено.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Станом на день розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

Позивач має статус учасника бойових дій та згідно з висновком МСЕК йому встановлено 2-гу групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків під час проходження служби, перебуває на обліку у відповідача.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII має право на отримання разової щорічної грошової соціальної допомоги до Дня Незалежності України в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

4 серпня 2024 року позивачу відповідачем була нарахована та сплачена допомога до Дня Незалежності управління у розмірі 2900,00 грн, що є значно меншим, ніж передбачено чинним законодавством, сума недоплати допомоги до Дня Незалежності за 2024 рік склала 15988,00 грн.

З відповіді відповідача від 27 січня 2025 року (вих. № 2237-1553/С-02/8-0500/25) на звернення позивача стосовно умов і порядку обчислення вказаної грошової допомоги вбачається, що при нарахуванні позивачу допомоги до Дня Незалежності управління не застосувало ст. 13 ч. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якої щорічно до 5 травня особам з інвалідністю II групи внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також не врахувало рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі за № 1-247/2018(3393/18), відповідно до якого окреме положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

На переконання позивача, дії відповідача з виплати йому щорічної грошової виплати до Дня Незалежності України у значно меншому розмірі є протиправними, так як розмір допомоги у 2024 році мав складати вісім мінімальних пенсій за віком (а.с. 1-3, 15-17).

У відзиві на позов відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, обґрунтовуючи заперечення наступним.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією м. Краматорськ та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28 лютого 1991 року.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Отже, законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри разової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2024 року № 369 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України у 2024 році виплачується до 24 серпня, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни […], визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: ІІ групи, - у розмірі 2900,00 грн.

4 серпня 2024 року ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи виплачено разову грошову допомогу до Дня Незалежності України в розмірі 2900,00 грн.

Враховуючи вищезазначене, виплату разової грошової виплати до Дня Незалежності України у 2024 році ОСОБА_1 здійснено у розмірі, визначеному чинним законодавством.

Також відповідач зазначив, що до управління звернень від ОСОБА_1 щодо виплати разової грошової виплати до Дня Незалежності України за 2024 рік у неналежному розмірі не надходило та, відповідно, рішення про відмову у такій виплаті не приймалось (а.с. 32-35).

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), є громадянином України, паспорт № НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , є ветераном війни - інвалідом війни 2 групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 19 липня 2007 року (а.с. 4-5).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у справі (а.с. 36-38).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач пенсії по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 7-8, 32-35, 44-45).

Відповідно до наявних у справі матеріалів 4 серпня 2024 року одночасно з виплатою пенсії відповідачем було сплачено позивачу грошову допомогу до Дня Незалежності України, передбачену ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року, в сумі 2900,00 грн (а.с. 1-3, 32-35, 44-45).

21 січня 2025 року позивач звернувся до відповідача зі звернення щодо розміру разової грошової допомоги до Дня Незалежності (а.с. 6).

Листом від 27 січня 2025 року (вих. № 2237-1553/С-02/8-0500/25) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило позивачу наступне.

Порядок та розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня Незалежності України у 2024 року ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2023 року № 1396 «Деякі питання соціального захисту осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, ветеранів війни та осіб, що працюють в спеціальних умовах» та постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2024 року № 369 «Про встановлення розмірів грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якими визначено що особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи грошова допомога виплачується у розмірі 2900,00 грн (а.с. 6).

Будучи незгодним із виплатою йому грошової допомоги до Дня Незалежності у 2024 році в розмірі 2900,00 грн (замість допомоги в розмірі вісім мінімальних пенсії за віком), позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон № 3551-ХІІ) цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України № 3551-XII (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV) щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано неконституційними положення ст. 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 п. 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 п. 35, пунктів 36-100 розділу «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

В подальшому Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 1 січня 2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні (щодо окремого бюджетного року) постанови, а саме: № 147 від 31 березня 2015 року, № 141 від 2 березня 2016 року, № 233 від 5 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року, № 237 від 20 березня 2019 року та № 112 від 19 лютого 2020 року, якими визначались, зокрема, розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» № 112 від 19 лютого 2020 року (набрала чинності 25 лютого 2020 року) визначено розмір виплати разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни […], визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин - 4120 грн; II групи - 3640 грн; III групи - 3160 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення п. 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 27 лютого 2020 року (з дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України по 14 квітня 2023 року) (включно) положення ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяли в редакції, відповідно до якої щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни […], визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

15 квітня 2023 року набрав чинності Закон України від 20 березня 2023 року № 2983-IX (далі - Закон № 2983-ІХ), яким частину 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Щороку до Дня Незалежності України особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Вказані положення Закону України № 2983-IX неконституційними не визнавалися, з огляду на що підлягають застосуванню на всій території України.

Як зазначено у пояснювальній записці до Закону України № 2983-IX, з метою засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів, пропонується у законах України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» замінити дату та в и д виплати разової грошової допомоги ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань.

З огляду на викладене, суд висновує, що зазначені виплати (допомога до 5 травня та виплата до Дня Незалежності України) є різними видами виплат, запровадженими на різних умовах.

Більш того, про те, що вказані виплати є різними видами виплат прямо зазначено у пояснювальній записці до Закону України № 2983-IX.

27 грудня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1396 «Деякі питання соціального захисту осіб, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною, ветеранів війни та осіб, що працюють в спеціальних умовах», якою затверджений, зокрема, Порядок здійснення разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Порядок № 1396).

Відповідно до абз. 2 п. 2 Порядку № 1396 до осіб, які мають право на грошову допомогу, належать особи з інвалідністю внаслідок війни […], визнані особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин.

Згідно з п. 3 Порядку № 1396 грошова допомога виплачується до 24 серпня щороку в розмірах, визначених законодавством.

2 квітня 2024 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 369 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань, у 2024 році» (далі - Постанова № 369).

Постановою № 369 встановлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24 серпня 2024 року особам з інвалідністю внаслідок війни […], визнаних особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин в таких розмірах […] ІI групи - 2900 грн.

Таким чином, виплата разової грошової виплати до Дня Незалежності України у 2024 році мала здійснюватися в розмірі, встановленому Порядком № 1396.

З приводу посилань позивача на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, суд зазначає, що вказане рішення стосуються застосування іншої редакції Закону № 3551-XII, а саме: в редакції зі змінами, внесеними Законом № 107-VI від 28 грудня 2007 року. Саме такі зміни визнані рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 неконституційними.

Станом на час виникнення правовідносин положення ст. 13 Закону № 3551-XII діяло в редакції нового Закону - Закону від 20 березня 2023 року № 2983-IX, який неконституційним не визнавався та, відповідно, підлягав застосуванню.

Судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 3 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У вказаному рішенні ЄСПЛ став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований в рішеннях від 9 жовтня 1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Згідно зіст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім цього, рішенням Верховного Суду від 5 березня 2024 року у справі № 440/14216/23 було задоволено позов ОСОБА_1:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги за 2023 рік як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи у меншому розмірі, ніж вісім мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок війни другої групи за 2023 рік відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/117451511).

Разом із цим постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 5 березня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

У вказаній постанові Велика Палата, крім іншого, зазначила наступне:

«175. Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах своїх повноважень внесла зміни до спеціального Закону № 3551-ХІІ,законодавчо врегулювавши порядок наданнящорічної разової грошової виплати особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правила статті 13 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983- ІХ як спеціального закону.

176. Верховний Суд як суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в цій справі, зробив помилковий висновок, що пункт 2 частини першої Закону № 2983-ІХ, яким частину п`яту статті 13 Закону № 3551-XII викладено в новій редакції, не підлягає застосуванню під час вирішення цієї справи як такий, що суперечить Конституції України.

177. Суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не врахував, що в разі викладення норми закону в новій редакції, попередня її редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цієї норми.

178. Тож норма частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367- XIV діяла до набрання чинності «новою» нормою частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-ХІІ в редакції Закону № 2983-ІХ, а саме до 15 квітня 2023 року - дня, наступного за днем опублікування Закону № 2983-ІХ. Із зазначеної дати змінилося законодавче регулювання спірних правовідносин, зокрема в частині визначення порядку та розміру виплат разової грошової допомоги до Дня Незалежності України.

179. Верховний Суд, не врахувавши положення Закону № 2983-ІХ, які є чинними та не визнані неконституційними, помилково зобов`язав відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату щорічної разової грошової допомоги за 2023 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону № 3551-ХІІ у редакції Закону № 367-XIV, яка є нечинною.

[…]

184. З огляду на те, що чинне законодавство України не передбачає виплату позивачу разової грошової допомоги до Дня Незалежності України в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про задоволення позову постановлене з неправильним застосуванням норми матеріального права і порушенні норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню.».

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши встановлені судом обставини та наведені нормативно-правові приписи, суд дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно нараховано та виплачено позивачу щорічну разову грошову допомогу до Дня Незалежності України за 2024 рік у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 369, а саме - у розмірі 2900,00 грн.

Як наслідок, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільненим від сплати судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 193, 242-246, 255, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84116, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна