Справа № 320/31569/25
Суддя: Перепелиця А.М.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 липня 2025 року м. Київ № 320/31569/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Перепелиця А.М., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення заборгованості, в якому просить суд:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 нараховану та невиплачену заборгованість по пенсії за період з 01.07.2021 по 31.03.2025 у загальній сумі 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень.

Відповідно до вимог частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність, має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником), відповідає позовна заява вимогам, встановленим статями 160, 161, 172 цього Кодексу, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними), чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

У пункті першому частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Досліджуючи матеріали позовної заяви і додані до неї документи, суд встановив, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №320/37123/23 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 щомісячної доплати в розмірі 2000 гривень додатково до призначеної пенсії, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області поновити та виплатити ОСОБА_1 з дати припинення щомісячну доплату в розмірі 2000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб.

Тут суд вважає за необхідне наголосити, що вказаним рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №320/37123/23 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язано поновити виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., яка передбачена постановою КМУ від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з дати припинення.

Отже, питання виплати позивачу перерахованої пенсії цілком охоплюється рішенням суду від 10.02.2025 у справі №320/37123/23 та належить до предмета його виконання.

З метеріалів справи встановлено, що листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 31.03.2024 №1000-1005-8/42413 повідомлено позивача про те, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду 10.02.2025 по справі №320/37123/23 проведено перерахунок пенсії з 01.07.2021 з урахуванням раніше виплачених сум. Сума доплати по перерахунку пенсії за період з 01.07.2021 по 31.03.2025 становить 90 000,00 грн. Доплата за рішенням суду буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на цб мету.

Однак, позивач, не погоджуючись з повнотою виконання цього рішення, звернувся до суду з новим адміністративним позовом, фактичною підставою якого є незгода позивача щодо виконання відповідачем рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №320/37123/23 в частині невиплати пенсії в сумі 90 000,00 гривень, нарахованої у зв`язку з проведенням її перерахунку на виконання судового рішення.

За приписами статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено чіткий порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Викладені вище норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання кожного судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Саме наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на викладене суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі № 816/2016/17, а також в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 11.12.2020 у справі № 826/13146/18, від 28.01.2025 у справі № 460/10443/24, від 11.02.2025 у справі №240/13680/24, від 14.05.2025 у справі №380/14971/23.

Аналізуючи предмет спору у цій справі, суд дійшов висновку, що такий предмет позову фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме рішення Київського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 у справі №320/37123/23.

Відтак варто зазначити, що позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову про стягнення коштів, нарахованих на виконання судового рішення. Проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

З огляду на викладене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження та Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відповідно до пункту 2 частини першої статі 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

На підставі вищенаведеного, враховуючи, що між сторонам новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами та стосується того ж основного предмету і підстав, оцінка яким вже надавалася судом при розгляді справи №320/37123/23, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі №320/31569/25.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Голвного управління Пенсійного фонду України у Київській області про стягнення заборгованості.

2. Роз`яснити позивачеві, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Копію ухвали надіслати (видати) позивачеві з позовними матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Перепелиця А.М.