Справа № 240/17773/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/17773/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Дмитро Михайлович

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

08 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови у врахуванні при обчисленні розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 22.12.2023 перерахунок пенсії на підставі довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі № 240/3738/24, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області перевести позивача з 22.12.2023 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу». На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 відповідач листом від 02.09.2024 повідомив, що у результаті виконання рішення суду місячний розмір пенсії зменшується та становить 2122,76 грн, тому прийнято рішення про виплату пенсії в попередньому розмірі. Інші зобов`язання в судовому рішенні у справі № 240/3738/24 відсутні. Тобто при переведенні його на пенсію державного службовця відповідачем не були враховані довідки Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії. Такі дії позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року адміністративний позов - задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неврахування при обчисленні ОСОБА_1 розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на підставі довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23, починаючи з 23.12.2023, з урахуванням виплачених сум.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.05.2024 у справі № 240/3738/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 22.12.2023 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ «Про державну службу». Рішення набрало законної сили 25.06.2024.

Листом від 30.07.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення перерахунку пенсії згідно з довідками за період роботи з 01.01.2018 по 31.12.2022.

ГУ ПФУ в Житомирській області листом від 02.09.2024 № 21211-19421/Я-02/8-0600/24 повідомило, що у результаті виконання рішення суду місячний розмір пенсії зменшується та становить 2122,76 грн, тому прийнято рішення про виплату пенсії в попередньому розмірі. Врахування довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23 про складові заробітної плати для призначення пенсії на пенсійний орган судовим рішенням не покладалось.

Вважаючи такі дії протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не здійснив розрахунок пенсії позивача призначеної на підставі заяви від 23.12.2023, виходячи із складових заробітної плати, зазначених у довідках Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23, суд дійшов висновку про те, що такі дії відповідача є протиправними.

Право позивача на виплату належної суми пенсії, визначеної внаслідок перерахунку на виконання рішення суду, що набуло законної сили, є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що відсутні правові підстави для переведення на цей вид пенсійного забезпечення та обчислення її згідно довідок від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23, оскільки позивачу пенсія за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" уже призначалась з 31.03.2011.

У рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області правомірно зазначило, що проводити переведення недоцільно, позаяк розмір пенсії зменшиться.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

До 01 травня 2016 року суспільні відносини, що охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ).

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та перехідних положеннях якого закріплено, що Закон України №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII, втратив чинність.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 13 лютого 2019 року за результатами апеляційного перегляду рішення Верховного Суду 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 (Пз/9901/23/18).

Як встановлено з матеріалів справи, наявність у позивача права на отримання пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено рішенням суду, що набрало законної сили (справа № 240/3738/24).

Разом з тим, спірні правовідносини у даній справі виникли стосовно обчислення пенсії позивача при виконанні рішення суду.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом. Право позивача на вибір пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом і не залежить від позиції відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій ГУ ПФУ в Житомирській області щодо неврахування при обчисленні ОСОБА_1 розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» довідок Територіального управління державної судової адміністрації в Житомирській області від 12.12.2023 № 2415/23-801 та від 21.12.2023 № 2539/23.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для їх скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.