Справа № 160/34846/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіНіколайчук С.В.
за участі секретаря судового засіданняЕмріх Ю.П.
представник позивача представник відповідача не з`явилась (повідомлена належним чином) Кекуатова Н.І.
31 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія Екона" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці , у якій просить:
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Дніпровської митниці №UА110050/2024/000357.
- визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці про коригування митної вартості №UА110050/2024/000186/1 від 19.12.2024.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ним подано митну декларацію разом з усіма необхідними документами з метою митного оформлення товару, при цьому відповідач відмовив позивачу у митному оформленні товарів та прийняв рішення про коригування митної вартості товарів. Сумніви відповідача у достовірності поданих декларантом відомостей не обґрунтовані в розумінні вимог ст. 53 МКУ і подальші дії відповідача, в тому числі витребування додаткових документів, відмова в застосуванні визначеної декларантом митної вартості та винесення рішень про коригування митної вартості є протиправними. Відповідач не обґрунтував чому документи не достовірні, чому зазначеної інформації не достатньо для розрахунку митної вартості і яким чином документи які стосуються взаємовідносин постачальника та безпосереднього виробника змінять, уточнять або доповнять дані для розрахунку. Позивач не погоджується із вказаними рішеннями та вважає його протиправним та такими, що не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою від 16.01.2025 року суд відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
15.04.2025 представником позивача подано клопотання про відкладення судового засідання.
Суд переніс розгляд справи на 06.05.2025, 29.05.2025
06.05.2025 представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі представника позивача.
Суд переніс розгляд справи на 03.07.2025
03.07.2025 представник позивача не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі представника позивача.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, підтримала доводи викладені в відзиві на позов.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Основний вид економічної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю Торгова компанія Екона - 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
Між ТОВ «ТОРГОВА КОМПАНІЯ ЕКОНА», як покупцем, та SHANDONG ZHONGYUAN FOODS CO., LTD (Китай), як продавцем, укладено контракт поставки №16 від 09.12.2019.
Товар поставляється партіями на умовах, узгоджених сторонами у цьому контракті та проформах-інвойсах згідно з правилами Інкотермс 2010. У разі якщо у проформах-інвойсах не погоджено умови постачання, товар поставляється на умовах FOB (Китайська Народна Республіка) згідно з правилами Інкотермс 2010.
Кількість та ціни партії товару погоджується сторонами у проформах-інвойсах на кожне відвантаження товару, які є невід`ємною частиною контракту.
Додатковою угодою №6 від 03.01.2022 до контракту поставки №16 від 09.12.2019 сторони домовились встановити такі ціни на товар з 03.01.2022 на весь маркетинговий рік: 4,7 доларів США / ящик (10 пакетів). Ціни діють до подальшого повідомлення з боку продавця.
Рахунком проформою (proforma invoice) №ZY042417 від 15.08.2024 до контракту поставки №16 від 09.12.2019 сторони погодили поставку товару імбиру для суші рожевого 1,4 кг*10 пакетів/ящик у кількості 1650 ящиків загальною вартістю 7 755,00 доларів США, із розрахунку 4,7 доларів США за ящик.
Також проформою-інвойсом №ZY042417 від 15.08.2024 до контракту поставки №16 від 09.12.2019 сторони погодили наступні умови поставки:
1. Пакування: 4 кг*10 пакет і в ящик.
2. Строк поставки: 1 *20 FCL імбир у для суші, дата відправки за погодженням сторін.
3. Порт навантаження та призначення: Порт Циндао, Китай в Україна.
4. Страхування: на розсуд покупця.
5. Умови оплати: банківським переказом 20% передплата перед початком виробництва. Оплата 80% впродовж 15 днів після надання копії коносаменту.
Документи: проформа-інвойс, комерційний інвойс, пакувальний лист, коносамент, сертифікат аналізу, форма А, санітарний сертифікат, сертифікат якості, фіто санітарний сертифікат, комерційний інвойс, комерційна пропозиція, прайс лист, декларація виробника, експортна декларація.
На виконання умов контракту поставки №16 від 09.12.2019 SHANDONG ZHONGYUAN FOODS CO., LTD. (Китай) поставило ТОВ «ТД ЕКОНА» імбир маринований для суші: SUSHI GINGER PINK, Grade D, рожевий, у первинній упаковці, 1 коробка*10 пласт.уп.*1,4 (+/-10%), загальною кількістю 1 650 коробів загальною вартістю 7 755 доларів США.
Вартість товару позивачем сплачено в повному обсязі, що підтверджується платіжними інструкціями в іноземній валюті №218 від 19.08.2024 та №229 від 20.11.2024.
За результатом проведеної митної оцінки, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА110050/2024/000186/1 від 19.12.2024 та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА110050/2024/000357.
Позивач не погоджується із зазначеними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та вважає їх такими, що не відповідають вимогам законодавства, що і стало підставою для звернення з відповідною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.1 ст.50 Митного кодексу України відомості про митну вартість товарів використовуються для:
1) нарахування митних платежів;
2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України;
3) ведення митної статистики;
4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1, 2 ст.54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним углаві 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронною митною декларацією, зазначив, що витрати на страхування імпортованого товару продавцем документально не підтверджено та відповідно, враховуючи дані ДМВ (декларації митної вартості), витрати на страхування не включено до складу митної вартості задекларованого товару.
Стосовно твердження відповідача, що відповідно до пункту 3 контракту інвойс має містити на Проформу-інвойс та контракт, однак посилання на проформу-інвойс у рахунку від 02.09.2024 № ZY042417 відсутнє, суд встановив таке.
Проформа-інвойс (pre-invoice) це попередній рахунок, який виставляється перед фактичним постачанням товарів або послуг. Вона містить інформацію про вартість, кількість та характеристики товарів/послуг, а також умови оплати. У пункті 3 контракту, зазначено, що інвойс, який виставляється для оплати, повинен містити посилання на проформу-інвойс, з якої цей інвойс випливає, а також на сам контракт, що регулює умови угоди.
Відсутність посилання на проформу-інвойс у рахунку № ZY042417 унеможливлює чітку ідентифікацію зв`язку між цими документами, що може спричинити проблеми при звірці платежів, аудиті та інших фінансових операціях.
Проте жодних документів на спростування твердження відповідача, позивач суду не надав.
Щодо зауважень відповідача, що пунктом 5 контракту передбачено надання документів від продавця товару за переліком, у тому числі прайс-лист, комерційна пропозиція, проте документи в графі 44 ЕМД не зазначені, скановані копії митному органу не надавались.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції. Згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) та комерційна пропозиція має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару.
Зазначений в графі №44 під кодом «9000» документ як «Прайс-лист» від 01.02.2024 компанії Shandong Zhongyuan Foods CO. LTD (Китай) містить цінову інформацію виключно для підприємства ТОВ "Торгова Компанія Екона" (Україна) на асортимент товарів «імбир для суши, 1,00 кг» сорту А, В, С, D та умови поставки товару FOB Qingdao Китай, зазначених Контракті й інвойсі від 02.09.2024 №ZY042417, які декларуються за ЕМД від 18.12.2024 №UA110050/2024/005321.
Наданий декларантом документ «прайс-лист» має суб`єктивний характер в розумінні вимог статті 52 МКУ, адже містить виключно перелік товарів, заявлених за ЕМД та конкретні умови поставки FOB Qingdao Китай (Інкотермс 2020), що не відповідає вимогам п.2 ч.2 статті 52 МКУ. У графі № 44 ЕМД відсутні реквізити документа за кодом «3014 - Прейскурант (прайслист) виробника товару», його сканована копія митному органу не надавалась.
Однак відповідно до наданих рахунків відсутні відомості щодо вартості послуги з автодоставки за маршрутом ЗМК м/п «Новомосковськ» Самар. Суми, наведені у рахунках від 11.11.2024 №274/24, від 15.11.2024 №274.1/24 не співпадають із сумами, зазначеними у заявці. Рахунок щодо вартості послуги з автодоставки за маршрутом ЗМК м/п «Новомосковськ» м. Самар не надано.
Також, відповідно до пункту 3 Контракту постачання товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами відповідно до узгоджених у проформах інвойсах на кожну партію товару.
Згідно із наданого документа «Прайслист» від 01.02.2024 (код «9000» гр.№44 ЕМД) товар «імбир для суши, 1,00 кг» має різну ціну від 0,47 до 0,95 дол.США/кг в залежності від сорту А, В, С, D. У проформі інвойсі від 15.08.2024 №ZY042417 зазначене найменування товару «суши імбир рожевий, 1,4 кг» без зазначення якого сорту А, В, С чи D.
Різні вагові показники одиниці товару в прайс-листі та проформі інвойсі, відсутність зазначення в проформі інвойсі сорту імбиря не дає змогу однозначно визнати вартість за одиниці товару зазначену в інвойсі від 02.09.2024 № ZY042417.
Доказів на спростування вищезазначених розбіжності позивачем ні під час митного оформлення товару, на під час судового розгляду справи не надано.
Таким чином, наданий висновок не відображає того, що заявлена ціна товару є дійсною вартістю товару у розумінні положень статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (1994) та викликає сумніви у достовірності декларування складових митної вартості у повному обсязі.
Враховуючи викладене суд вважає, що відповідач мав обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення позивачем митної вартості товару, а з урахуванням ненадання позивачем документів на підтвердження правильності визначення митної вартості, є цілком обґрунтованим прийняття митним органом рішення про коригування митної вартості та відмови у митному оформленні товару.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року № 21-498а15, обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, обрано метод визначення митної вартості товарів. Натомість, митний орган має довести обґрунтованість сумнівів.
Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд дійшов висновку, що подані позивачем до митного оформлення документи не є достатніми для підтвердження заявленої за ціною договору митної вартості товару, натомість відповідачем доведено конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви щодо відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів.
Водночас, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену у рішенні від 09.12.1994 у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А), відповідно до якого суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Так, митницею чітко визначено розбіжності в наданих до митного оформлення документах, які описані вище.
З аналізу вищенаведеного, суд встановив, що витребувавши додаткові документи, митний орган зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати/чи впливають на митну вартість товару, вказав на наявність числових розбіжностей у документах, якими підтверджується складова митної вартості товару та відомості про ціну товару, що свідчить про правомірність та обґрунтованість дій відповідача по витребуванню додаткових документів.
Документи, які б спростовували твердження митниці щодо числових розбіжностей ціни заявленого до розмитнення товару, позивач суду не надав.
Згідно з ч.3 ст.335 МК України разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:
1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами;
3) транспортні (перевізні) документи;
4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію;
5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень);
7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару;
8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів;
9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму;
10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів;
11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.
Суд встановив, що до спірної митної декларації додано не всі документи, передбачені вказаною вище нормою, зокрема, не надано заявку згідно з актом надання послуг перевезення, рахунку на надання транспортно-експедиційних послуг з усіма необхідними реквізитами, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності не підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, мають розбіжності, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на документально не підтверджених даних, що цілком відповідає висновкам митного органу.
За таких обставин, усі доводи митного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення та наведені у відзиві на позовну заяву знайшли своє правове підтвердження під час судового розгляду справи та не спростовані наданими позивачем поясненнями.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами першої та четвертої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Позивач вмотивованих доводів на підтвердження позову не надав, натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок та довів правомірність свого рішення, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України, суд зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат згідно зі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову.
Керуючись ст. 9, 73-77, 139, 241-246 , 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 09 липня 2025 року.

Суддя С.В. Ніколайчук