Справа № 400/4049/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р. № 400/4049/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаВійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , а саме відсутність вчинення дій, передбачених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією, на особливий період на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з приписами абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити певні дії, а саме передбачені Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією, на особливий період на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з приписами абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою від 25.04.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час проходження служби, 04.02.2025 року позивач звернувся з рапортом про звільнення з військової служби відповідно до абзацу тринадцятого п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» додавши до нього всі неохідні документи. Незважаючи на поданий рапорт командування Військової частини НОМЕР_1 жодним чином не відреагувало.

Відповідачі ухвалу про відкриття провадження у справі отримали через електронні кабінети. У встановлений судом строк відзиви на позовну заяву не надали.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач перебуває на службі у військовій частина НОМЕР_1 .

Батьками позивача є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не перебували у шлюбі.

Мати після одруження з ОСОБА_4 змінила прізвище, отримала громадянство РФ і наразі проживає в м. Новоросійськ (РФ), що підтверджується копією паспорта матері позивача ОСОБА_5 .

Позивач проживав разом із батьком у м. Торецьк Донецької області, у квартирі АДРЕСА_3 . Бабуся позивача ОСОБА_6 , проживала в тому ж місті, але за іншою адресою. Дід ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 ).

У зв`язку з військовими діями сім`я переїхала до м. Одеси та проживала за адресою: АДРЕСА_4 . Батько Позивача є інвалідом І групи, потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 888243 від 25.06.2024 року.

Бабуся, ОСОБА_6 , є непрацездатною особою, що отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника.

На підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивач 04.02.2025 року подав «по команді» рапорт про звільнення з військової служби. Рапорт погоджений та переданий на розгляд начальнику навчального закладу. До рапорту долучено всі наявні в позивача документи на підтвердження зазначеної правової підстави.

Проте, результати розгляду вказаного рапорту до відома позивача доведені не були.

Вважаючи бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався та діє станом на час розгляду справи.

24.02.2022 року видано Указ Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності ¦ територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадо України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону № 2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальне цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захист Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно д законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в які комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб беї громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232 передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: своєчасні оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року № 3543-ХІІ (далі Закон № 3453).

Статтею 1 Закону № 3543 визначено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

На даний час строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Згідно п. 8 ст. 4 Закону № 3543 з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у Військовій частині НОМЕР_3 і виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 23 Закону № 2232 за сімейними обставинами, наслідок необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю інвалідом 2 групи опорно-рухового апарату

Так, згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану з підстав необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Предметом даного позову є відмова військової частини НОМЕР_1 у звільненні позивача за абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідності здійснення постійного догляду за батьком інвалідом 1 групи.

Позивач 04.02.2025 року подав рапорт по команді про звільнення з лав ЗСУ на підставі абз. 13 п. 2 ч. 12. ст. 26 № 2232, до якого були надані наступні документи:

-копія військового квитка солдата ОСОБА_1 ;

- копія паспорту батька ОСОБА_2 ;

- копія Свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 ;

- копія Довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серія 12ААГ № 888243, виданої 18.06.2024 року;

- пенсійне посвідчення ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 ;

- нотаріально оформлена заява ОСОБА_2 серія НТО № 748497;

- копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_2 від 15.01.2025 року;

- копія витягу з Державного реестру актів цивільного стану громадян ОСОБА_1 від 31.01.2025 року;

- копія довідки про взяття на облік внутрішньо перемішеної особи від 29.12.2023 року ОСОБА_2 ;

- копія довідки про присвоєння ідентифікаційною номеру ОСОБА_2 ;

- копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 ;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 серія НОМЕР_2 ;

- копія довідки про взяття па облік внутрішньо переміщеної особи під 29.12.2023 року ОСОБА_6 ;

- копія паспорту ОСОБА_9 ;

- копія пенсійного посвідчення ОСОБА_9 ;

- копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_10 ;

- копія паспорту матері ОСОБА_5 ;

- копія свідоцтва про одруження ОСОБА_3 ;

- копія свідоцтва про реєстрацію за місцем перебування ОСОБА_5 ;

- копія єДокументу ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_7 ;

- копія паспорту ОСОБА_1 .

Згідно з п. 1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходженню громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 року № 170 (далі Інструкція № 170), для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділам закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання, рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі, План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі План переміщенні на посади) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.

Відповідно до абз. 2 п. 14.10 Розділу XIV Інструкції № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригінали документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції № 170, передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до п. 5 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом і пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абз. 3 п. 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цієї посадою та проходить правову експертизу в юридичній служб.

Таким чином, судом встановлено, що обов`язок щодо негайного видання наказу про звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 13 п. 2 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 покладено виключно на відповідача.

Так, судом встановлено, що батько позивача є інвалідом І групи та потребує постійного догляду, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 888243 від 25.06.2024 року.

Враховуючи вищевказані обставини, позивачем на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано рапорт від 04.02.2025 року щодо звільнення його зі служби відповідно до абз. 13 п. 2 ч. 12. ст. 26 Закону № 2232, до яких долучено копію довідки МСЕК серії 12 ААГ № 888243 від 25.06.2024 року.

Проте, жодних відомостей щодо розгляду зазначеного рапорту, та прийняття відповідного рішення за наслідками його розгляду, позивач від відповідача не отримав, що власне послугувало підставою для звернення до суду за захистом порушених, на його думку, прав.

При цьому, суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Військової частини НОМЕР_1 про видання наказу про звільнення чи відмову у його виданні, свідчить у свою чергу про те, що уповноважений орган не прийняв жодного акта організаційно-розпорядчого характеру з числа тих, які він повинен був постановити згідно відповідних законодавчих приписів, що у свою чергу слугує підставою для висновку щодо наявної протиправної бездіяльності з боку Військової частини НОМЕР_1 , при розгляді відповідного рапорту ОСОБА_1 .

Водночас, суд акцентує, що прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту, у тому числі, про звільнення військовослужбовця з військової служби за абз. 13 п. 2 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232, належить виключно до компетенції відповідача.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з огляду на заявлені позивачем вимоги та встановлені судом фактичні обставини, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є задоволення адміністративного позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду рапорту від 04.02.2025 року про звільнення позивача з військової служби за мобілізацією, на особливий період на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з приписами абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 та зобов`язання відповідача розглянути рапорт від 04.02.2025 року про звільнення позивача з військової служби за мобілізацією, на особливий період на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з приписами абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_9 не розгляну рапорту від 04.02.2025 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією, на особливий період на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з приписами абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт від 04.02.2025 року про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за мобілізацією, на особливий період на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у системному взаємозв`язку з приписами абзацу тринадцятого пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08.07.2025 року.

Суддя О.В. Малих