Справа № 160/4040/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 рокуСправа №160/4040/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-40107-52 У від 07.11.2024р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.02.2025р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та, з урахуванням виправленої позовної заяви, поданої до канцелярії суду 19.02.2025р., просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2024р. №Ф-40107-52 У з єдиного внеску у сумі 10312,62 грн.;

- зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача, виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 10312,62 грн.;

- стягнути з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у справі.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорювана вимога від 07.11.2024р. №Ф-40107-52 У є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки з 26.04.2011р. вона є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, а тому позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на постанови Верховного Суду.

Ухвалою суду від 24.02.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, поновлено позивачеві строк звернення до суду з даним позовом, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано, зокрема, відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву згідно до вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.47).

05.03.2025р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі посилаючись на те, що 21.01.2020р. позивачем до контролюючого органу було надано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік №3019 з зазначенням суми єдиного внеску до сплати з січня по грудень в розмірі 11016,72 грн., таким чином, самостійно визначена ФОП ОСОБА_1 сума єдиного внеску згідно звіту за 2019 рік підлягає обов`язковій сплаті; станом на 31.10.2024р. по позивачеві обліковувалася заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 10312,62 грн., у зв`язку з несплатою якої контролюючим органом було сформовано узгоджену вимогу від 07.11.2024р. №Ф-40107-52 У, яку було направлено до органів ДВС (а.с.53-54).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 08.07.2025р. було продовжено строк розгляду справи до 08.07.2025р. (а.с.74,75).

Враховуючи викладене, рішення у даній адміністративній справі приймається 08.07.2025р. у межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_1 з березня 1997 року зареєстрована як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Випискою з ЄДРПОУ, наявною у справі (а.с.10-11).

Позивачка є особою з інвалідністю ІІІ групи по зору безстроково та з 26.04.2011р. отримує пенсію по інвалідності, призначену довічно, що підтверджується копіями наявних у справі доказів (а.с.20-24).

07.11.2024р. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області станом на 23.12.2024р. було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-40107-52 У на загальну суму заборгованості зі сплати єдиного внеску 10312,62 грн., що підтверджується копією відповідної вимоги (а.с.18,57).

Правомірність прийняття вищенаведеної оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2024р. №Ф-40107-52 У з єдиного внеску у сумі 10312,62 грн., є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон №2464) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно до статті 2 Закону №2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464 надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом третім пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Частиною 4 статті 4 Закону №2464 передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведеного, можна зробити висновок, що, фізичні особи підприємці є платниками єдиного внеску, при цьому, такі особи звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони, зокрема, є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, як встановлено судом з наявних в матеріалах справи документів, є особою з інвалідністю ІІІ групи по зору безстроково та з 26.04.2011р. отримує пенсію по інвалідності, призначену довічно, що підтверджується копіями наявних у справі доказів (а.с.20-24).

Доказів подання позивачем заяви про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування матеріали справи не містять, а учасниками справи суду не надано.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини встановлені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позивач є особою з інвалідності (ІІІ група) та з 2011 року отримує пенсію по інвалідності, яка призначена їй довічно, доказів її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідачем суду не надано, а в матеріалах справи такі докази відсутні, то позивачка звільнена від сплати за себе єдиного внеску згідно положень ч.4 ст.4 Закону №2464, тому оспорювана вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідна правова позиція також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №814/779/17, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідачем не надано суду жодних доказів правомірності прийняття оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) з урахуванням обставин встановлених судом, доказів наданих позивачем, аналізу наведених норм чинного законодавства, яким регулюються спірні правовідносини та позиції Великої Палати Верховного Суду, яка наведена вище.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача у відзиві на те, що 21.01.2020р. позивачем до контролюючого органу було надано Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 рік №3019 з зазначенням суми єдиного внеску до сплати з січня по грудень в розмірі 11016,72 грн., таким чином, самостійно визначена ФОП ОСОБА_1 сума єдиного внеску згідно звіту за 2019 рік підлягає обов`язковій сплаті, оскільки доказів подання такого звіту та самостійного визначення позивачем бази нарахування єдиного внеску, як то копії такого звіту, відповідачем суду не надано в порушення вимог ст.ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, позивачем надано достатньо доказів та наведені підстави, які свідчать про протиправність оспорюваної вимоги відповідача у відповідності до вимог ст.72-77 Кодексу адміністративного судочинства України, які не спростовані відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної вимоги згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті оспорюваної вимоги відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), тому оспорювана вимога підлягає визнанню протиправною та скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги позивачки у наведеній частині підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача, виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 10312,62 грн., оскільки до моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі такі вимоги позивача є передчасними та направлені на захист прав позивача на майбутнє, що не відповідає вимогам ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, судом критично надається оцінка та відхиляються судом аргументи позивача на необхідність застосування в частині даних позовних вимог правової позиції Верховного Суду, викладеній у його постанові від 25.03.2020р. у справі №826/9288/18, на застосуванні якої наполягає позивачка у позові, з огляду на те, що зі змісту дослідженої судом наведеної постанови Верховного Суду вбачається, що її прийнято не у подібних відносинах, а саме: у наведеній справі предметом спору була бездіяльність контролюючого органу: щодо невнесення до інтегрованої картки платника юридичної особи, на якій обліковуються розрахунки з бюджетом за податком на прибуток підприємств, інформації про наявність надмірної сплати податку та щодо невиключення з ІКП інформації про нарахування пені, тобто дані правовідносини не є подібними, у зв`язку із чим зазначені обставини виключають обов`язковість їх застосування в порядку ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

При прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0..1 від 06.02.2025р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальному розмірі 605,60 грн., виходячи із розрахунку: 1211,20 грн. / 2 (а.с.9,46).

Також, відповідно до положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати позивача на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (з урахуванням того, що позов задоволено частково, а відповідачем не заявлено клопотання про зменшення таких витрат) у розмірі 2800,00 грн., виходячи із розрахунку: 5600 грн. (підготовка, складання, подання документів адміністративної позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду)/2 (а.с.25-29).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 134, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-40107-52 У від 07.11.2024р., зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2024р. №Ф-40107-52 У з єдиного внеску у сумі 10312,62 грн. (десять тисяч триста дванадцять гривень 62 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, буд.17-а; код ЄДРПОУ ВП 44118658) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять грн. 60 коп.) та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2800 грн. 00 коп. (дві тисячі вісімсот гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва