Справа № 420/11877/25
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11877/25

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

21 квітня 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №72905572 від 11.04.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог ГУ ПФУ в Одеській області зазначило, що відповідач протиправно прийняв оскаржувану постанову. Позивач наголосив, що рішення по справі № 420/9472/22 виконано ним в межах повноважень, а саме перераховано пенсію ОСОБА_1 , однак не виплачені доплати до пенсії за минулий період у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань. Позивач наголосив, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин

Відповідач заперечував проти задоволення позову, зазначаючи, що рішення по справі № 420/9472/22 позивачем не виконано, що на підставі приписів ст. 72 Закону України Про виконавче провадження має наслідком накладення штрафу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що виділення коштів із державного бюджету на фінансування бюджетної програми (щодо виплати пенсії за минулий період на виконання рішення суду) не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях начальника Головного управління відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 року по справі №420/9472/22, яке набрало законної сили 09.09.2022 року, зобов`язано ГУ ПФУ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму компенсації втрати частини доходів за період з 26.04.2005 року по 20.02.2022 року (по день фактичної виплати), у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії.

29.09.2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист по справі №420/9472/22 на вимогу зобов`язального характеру.

Відділом ПВР 28.09.2023 року за заявою стягувача прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №72905572 з виконання виконавчого листа №420/9472/22 від 29.09.2022 року.

ГУ ПФУ 12.09.2023 року проведено нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 26.04.2005 по 20.02.2022 (по день фактичної виплати), у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії.

Сума компенсації втрати частини доходів за період з 26.04.2005 по 20.02.2022 року склала 36734,75 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Про виконання рішення суду ГУ ПФУ в межах повноважень повідомлено державного виконавця листом 12.10.2023 №1500-0505-5/144706, у якому боржник ГУ ПФУ повідомляв про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.08.2022 по справі №420/9472/22 та те, що вже проведено нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 26.04.2005 по 20.02.2022 року.

Відділом ПВР 11.04.2025 року у ВП №72905572 прийнята постанова про накладення штрафу у розмірі 5100 грн на ГУ ПФУ.

Позивач, вважаючи протиправною постанову про накладення штрафу, звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ в Одеській області рішення Одеського ОАС від 09.08.2022 року у справі № 420/9472/22 повністю не виконало, ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 26.04.2005 по 20.02.2022 (по день фактичної виплати), у зв`язку з порушенням строків виплати суми недоотриманої пенсії, не виплачені. Докази відсутності бюджетних асигнувань на виплату ОСОБА_1 сум за рішенням суду не надані як виконавцю, так і суду, що свідчить про невиконання рішення без поважних причин.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини 3 статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 26 вказаного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За правилами ч. 1 ст. 63 цього ж Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 року № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 75 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Водночас визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічні праві висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року по справі № 360/3573/20, від 13.10.2021 року по справі № 360/4705/20 та по справі № 360/4708/20.

Так, матеріалами справи підтверджується, що підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало невиконання ГУ ПФУ в Одеській області судового рішення від 09.08.2022 року по справі №420/9472/22.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання судового рішення по справі № 420/9472/22 ГУ ПФУ в Одеській області проведено перерахунок компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 , проте рішення суду в частині виплати нарахованих сум компенсації втрати частини доходів за період з 26.04.2005 по 20.02.2022 у розмірі 36 734,75 грн, не виконано.

В обґрунтування невиконання судового рішення в цій частині пенсійний орган посилається на відсутність бюджетного фінансування на виплату доплати до пенсії та вказує на те, що оскільки асигнування з Державного бюджету, які виділяються для забезпечення пенсійних виплат, розподіляє та спрямовує на фінансування пенсій та інших виплат Пенсійний фонд України, виплата нарахованої ОСОБА_1 пенсії буде здійснена по надходженню коштів з Державного бюджету України в порядку загальної черговості, після виділення коштів для виплати Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному Фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів Головному управлінню.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що судовим рішенням по справі №420/9472/22 зобов`язано позивача здійснити саме виплату ОСОБА_1 перерахованої компенсації втрати частини доходів.

Однак, матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення ГУ ПФУ в Одеській області належних дій, спрямованих на виконання рішення суду від 09.08.2022 року по справі №420/9472/22, зокрема відсутні докази про доведення до компетентних органів, наділених правом на виділення коштів по виплаті заборгованості ОСОБА_1 станом на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Станом на 11.04.2025 року ГУ ПФУ в Одеській області доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду по справі № 420/9472/22 до ВДВС не надано, як і не надано таких доказів до суду.

Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу останнім було встановлено факт невиконання ГУ ПФУ в Одеській області судового рішення без поважних причин.

У контексті наведеного принагідно зауважити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Враховуючи ненадання пенсійним органом доказів неможливості виконати рішення суду по справі № 420/9472/22, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо необґрунтованості позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов відповідача про накладення на ГУ ПФУ в Одеській області штрафів за невиконання рішення.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з приписами ч.4 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених, зокрема ст.287 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко