Справа № 363/3586/25
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

09.07.25 363/3586/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря судового засідання Ходасевич Д.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

26.06.2025 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- поновити йому строк для звернення до суду з метою оскарження постанови від 28.04.2025 року за №699 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП;

- скасувати постанову за №699 від 28.04.2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, яка була складена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відносно позивача та закрити провадження.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що оскаржувана ним постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що винесена з грубим порушенням вимог діючого КУпАП, оскільки справа про адміністративне правопорушення розглянута за відсутності позивача, при цьому у відповідача не було даних про своєчасне сповіщення ОСОБА_1 . Під час розгляду справи, відповідачем порушено приписи ст. ст. 268, 277-2 КУпАП. Відповідач порушив вимоги закону, що встановлює порядок накладання стягнення, він не міг накладати штраф у вигляді конкретної грошової суми, чим порушив вимоги ст. 27, ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідачем при накладанні стягнення не враховано характеру вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. Оскаржувана позивачем постанова не містить відомостей про те, за яких конкретно обставин, позивачем, на думку відповідача, було вчинене правопорушення. Відповідач порушив порядок направлення позивачу повістки, оскільки оскаржувана постанова не містить посилання на яку саме адресу, відповідачем було спрямовано виклик. Постанова повинна містити посилання на конкретні докази отримання особою виклику, оскільки протокол не складався. Відсутні підстави застосування ст. 210-1 КУпАП. Позивач уточнив свої дані вчасно, що підтверджується відміткою в його електронному військово-обліковому документі, а відтак відсутня підстава для виклику позивача відповідачем. Позивач посилався на те, що відповідач, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, мав можливість самостійно отримати персональні дані з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Також, позивач був позбавлений права на захист під час розгляду справи.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.06.2025 року заявапозивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом була задоволена, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з вимогами про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та поновлено пропущений строк. Відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови від 28.04.2025 року №699 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з урахуванням особливостей визначених ст. ст. 268-272, 286 КАС України.

Крім того, зазначеною ухвалою витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої було винесено оскаржувану позивачем постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Витребувані судом докази спрямовані відповідачем до суду 09.07.2025 року.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України учасники справи мають право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

01.07.2025 року позивач ОСОБА_1 спрямував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без нього, позов підтримав.

Представник відповідача про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду 09.07.2025 року не прибув.

09.07.2025 року представником відповідача Заріцьким С.М. спрямовано до суду відзив на позов, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні позову тому, що під час розгляду справи, відповідачем було встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 під час дії особливого періоду не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 07.03.2025 року за повісткою за №26988936 для уточнення даних, сформованої Генеральним штабом ЗСУ, що була надіслана через АТ «УКРПОШТА». Повістка була повернута відправнику з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Адреса, за якою було відправлено повістку, обрана з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як така, що повідомлена самим позивачем, під час уточнення даних. На час розгляду справи позивачем не було надано доказів на спростування обставин його неналежного оповіщення. Отже позивач був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Таким чином позивач не виконав покладений на нього обов`язок та не прибув до відповідача, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Крім того, позивач не виконав вимог закону щодо уточнення облікових даних, з початку повномасштабного вторгнення рф, жодного разу не прибув до відповідача та не уточнив особисті дані. Прийнята відповідачем постанова про притягнення позивача до відповідальності за ст. 210-1 ч. 3 КУпАП повністю відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності усі надані позивачем та відповідачем докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного:

Як вбачається з копії паспорту серії НОМЕР_1 - позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Климовськ, рф, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно роздруківки з РЕЗЕРВ+ відносно ОСОБА_1 , що сформована 12.06.2025 року, останній є військовозобов`язаним, має звання солдат, ВОС 790037, перевезення автомобільним транспортом, водій, адреса проживання: Німеччина, дані уточнено - 04.07.2024 року.

Постанова за №699 від 28.04.2025 року свідчить про те, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача встановив, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії особливого періоду та проведення мобілізації, а саме о 14 год. 00 хв. 07.03.2025 року не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці за №2698936 для уточнення даних, що була направлена через АТ «Укрпошта» та, протягом 3 днів не повідомив поважності причин неприбуття.

Зі змісту постанови також вбачається, що оскільки за відміткою працівників АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 був відсутній за місцем проживання, він вважається таким, що був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не виконав покладений на нього обов`язок, а відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем на адресу позивача АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_1 25.02.2025 року спрямовувалася повістка за №2698936, яка згідно довідки про причини повернення, повернута відповідачу без вручення позивачу у зв`язку з поміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та опис вкладення свідчать про те, що відповідачем на адресу позивача спрямована повістка за №2698936, яка позивачем отримана не була.

Зі змісту повістки за №2698936 від 25.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 викликався відповідачем на 07.03.2025 року на 14 годину дня, за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , для уточнення даних.

Так, ст. 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Крім того з ч. 1 ст. 5 КАС України випливає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист в тому числі і шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з вимог ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року за №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановою КМУ за №921 від 07.12.2016 року (далі - Порядок).

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України за №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 210-1 ч. 1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, передбачено ч. 3 цієї статті.

Окрім того, у примітці вказано, що положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Так, об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління. Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил. Суб`єктом правопорушення може бути призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, відповідно до ст. 235 КУпАП - розгляд справ про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, згідно вимог ст. 7 КУпАП - ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

Відповідно до ст. 245 КУпАП - завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 251 КУпАП наголошує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Згідно зі ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Стаття 258 КУпАП передбачає випадки, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, так згідно ч. 6 цієї статті - протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених в тому числі і ст. 210-1 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

У випадках, передбачених в тому числі і ч. 6 цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачем на адресу позивача АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 25.02.2025 року спрямовувалася повістка за №2698936, яка згідно довідки про причини повернення, повернута відповідачу без вручення позивачу у зв`язку з поміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Зі змісту повістки за №2698936 від 25.02.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 викликався за адресою місця реєстрації на 07.03.2025 року на 14 год. 00 хв. для уточнення даних.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового та опис вкладення свідчать про те, що відповідачем на адресу позивача спрямована повістка за №2698936, яка позивачем отримана не була, повернута відповідачу без вручення позивачу у зв`язку з поміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

З дослідженої судом постанови, що оскаржується позивачем вбачається, що відповідачем по справі, постановою за №699 від 28.04.2025 року позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладене стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500 грн. Так, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 Прибора М.В., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача встановив, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним під час дії особливого періоду та проведення мобілізації, а саме о 14 год. 00 хв. 07.03.2025 року не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 по повістці за №2698936 для уточнення даних, що була направлена через АТ «Укрпошта» та, протягом 3 днів не повідомив поважності причин неприбуття. Зі змісту постанови також вбачається, що враховуючи, що за відміткою працівників АТ «Укрпошта» ОСОБА_1 був відсутній за місцем проживання, то він вважається таким, що був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не виконав покладений на нього обов`язок, а відтак в його діях наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом подання доказів.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідач надав суду документи на підтвердження належного оповіщення позивача.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 року у справі за №513/899/16-а.

Зі змісту оскаржуваної позивачем постанови вбачається, що в провину позивачу відповідачем інкримінується порушення останнім вимог ст. 22 ч. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка зобов`язує громадян з`являтися за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці.

Стаття 210-1 КупАП як вже зазначалося вище, передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, є банкетною нормою.

Так, відповідно до підп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджені Постановою КМУ за №1487 від 30.12.2022 року зазначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:

2) прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів;

Позивач, звертаючись до суду з цими вимогами посилався на те, що він не отримував повістку відповідача, отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до РТЦК.

Як вже було встановлено судом, відповідачем надано суду копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, спрямованого відповідачем на адресу позивача АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 яке, згідно довідки про причини повернення, повернута відповідачу без вручення позивачу у зв`язку з поміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Так, відповідно до змісту оскаржуваної позивачем постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено, що адреса, за якою ІНФОРМАЦІЯ_6 було відправлено повістку за №2698936, була обрана в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, як така, що повідомлена самим позивачем територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних, іншої адреси, останній не повідомляв.

Так, відповідно до підп. 8 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджені Постановою КМУ за №1487 від 30.12.2022 року зазначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у випадку зміни персональних даних, зазначених у пунктах 7 та 7-1 частини першої статті 7 Закону України Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, повідомляти про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу (для військовозобов`язаних та резервістів СБУ чи розвідувальних органів - до відповідного органу СБУ чи розвідувального органу України). Такі персональні дані можуть повідомлятися не частіше ніж один раз на сім днів через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

При цьому позивач, звертаючись до суду з цим позовом зазначає саме вказану відповідачем в повістці адресу.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року за №560.

Зокрема, відповідно до п. 41 зазначеного Порядку що належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Так, з наданих відповідачем матеріалів вбачається, що повістка від 25.02.2025 року направлялася позивачу за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 . Дана повістка направлялася рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, однак повернулася на адресу відправника із зазначенням причин невручення «як адресат відсутній за вказаною адресою».

На підставі наведеного, суд вважає дії відповідача щодо направлення позивачу вказаної повістки такими, що відповідають діючому законодавству.

Що стосується посилання позивача, на примітку ст. 210 КУпАП, то такі на переконання суду є неспроможними з огляду на таке.

Так, приміткою у ст. 210 КУпАП визначено, що положення ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Однак, примітка до ст. 210 КУпАП не може бути застосована в даному випадку, оскільки чинне законодавство зобов`язувало саме позивача вчинити певні дії і уточнити свої персональні дані у встановлений строк, які могли бути вчинені тільки ним особисто у один із визначених способів, відтак держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів може перевірити чи уточнив військовозобов`язаний свої персональні дані, але обов`язок такого уточнення покладається на військовозобов`язаного, яким є позивач.

При цьому суд звертає увагу, що жодна з вищезазначених баз даних не містить інформації про фактичне місце проживання позивача, номери його засобів зв`язку, а також адреси електронної пошти, тощо.

Незгода позивача щодо притягненням його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності, оскільки військовозобов`язаний повинен дотримуватись вимог законодавства щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Захист Вітчизни є обов`язком кожного громадянина України і такий обов`язок не зводиться лише виключно до вступу на військову службу або іншої участі у військових формуваннях. Такий захист може проявлятися і в інших формах, як то фінансова допомога, волонтерська діяльність, допомога за професійним профілем або шляхом надання будь-яких послуг тощо. Найменше, що може вчинити кожен громадянин України, це неухильне дотримання чинного законодавства, яке приймається з метою регулювання питань мобілізації, проходження військової служби та інших питань, покликаних забезпечити ефективне функціонування державних інституцій, які здійснюють захист суверенітету України.

За таких обставин, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. В свою чергу позивачем не надано належних доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За Конституцією України «в Україні визнається і діє принцип верховенства права» (ч. 1 ст. 8); «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (ч. 2 ст. 61).

Важливим складником правовладдя (верховенства права) є принцип співмірності.

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип домірності застосовують, зокрема, й під час визначення відповідності заходу юридичної відповідальності, що його покладають на особу, характеру та змісту вчиненого нею правопорушення. Тому реалізація конституційної вимоги щодо індивідуалізації юридичної відповідальності можлива в разі додержання у процедурі притягнення порушника до юридичної відповідальності принципу домірності (п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.11.2023 року за № 9-р(ІІ)/2023).

Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (абз. 1 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року за №23-рп/2010).

Конституційний Суд України також зазначив, що принцип індивідуалізації у процедурі притягнення особи до юридичної відповідальності має бути додержаний під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності з обов`язковим урахуванням змісту та характеристики вчиненої протиправної дії або бездіяльності, виду та/ форми вини правопорушника, його майнового стану, факту відшкодування завданої правопорушенням шкоди, інших значущих обставин (абз. 5 підп. 4.6 п. 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01.11.2023 року за № 9-р(ІІ)/2023).

З огляду на вказане суд зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст. 210-1 КУпАП має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання, з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.

Беручи до уваги надання ч. 3 ст. 210-1 КУпАП уповноваженому суб`єктові притягнення особи до юридичної відповідальності варіативності в питанні обрання розміру штрафу, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , як посадова особа уповноваженого органу, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, під час визначення правопорушникові виду та міри його юридичної відповідальності, зобов`язаний врахувати індивідуальні обставини в кожному конкретному випадку порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що відповідатиме принципу домірності та індивідуалізації юридичної відповідальності і мотивувати своє рішення у постанові (обґрунтувати визначений розмір штрафу), що відповідатиме принципу верховенства права, оскільки інше не виключає необмеженості трактування норми у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

У постанові, що оскаржується, щодо позивача застосоване адміністративне стягнення - штраф у розмірі, передбаченому санкцією статті, а тому суд вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , як суб`єкт накладання адміністративного стягнення, дотримався принципу індивідуалізації юридичної відповідальності та співмірності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що уповноважена особа суб`єкта владних повноважень, притягуючи позивача до відповідальності за вчинене адміністративного правопорушення, діяв на підставі та в межах вимог чинного законодавства.

Враховуючи наявні факти порушення, інші доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доведені факти порушення переважують наведені аргументи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений ст. 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 року у справі за №760/2846/17 та від 14.02.2018 року у справі за №536/583/17.

Відповідачем на дотримання вимог ч. 2 ст. 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення, надані відповідачем письмові докази спростовують доводи позивача.

У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Ураховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

На підставі ст. ст.19, 65 Конституції України, ст. ст.1, 7, 9, 14, 23, 24, 27, 210 ч.3, 235, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 287-289, 291 КУпАП та керуючись ст.ст.5, 20, 72, 77, 79, 139, 159, 162, 165, 194, 229, 241-246, 250, 251, 255, 268, 269, 286, 293 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_4 .

Головуюча суддя О.П. Дьоміна