Справа № 400/5/25
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/5/25

Перша інстанція: суддя Ярощук В.Г.,

повний текст судового рішення

складено 10.03.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 19.09.2024 року № ПШ 111646, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

02 січня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.09.2024 року № ПШ 111646, винесену відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області.

В обґрунтування позовних вимоги позивачка зазначила, що 10.07.2024 року за результатами проведеної рейдової перевірки посадовими особами відповідача транспортного засобу позивачки було складено відповідний акт, в якому зафіксовано порушення вимог абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: за перевищення габаритно-вагових норм на 15,39 відсотка. Постановою відповідача від 19.09.2024 року № ПШ 111646 до неї застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 гривень. На думку позивачки, вказана постанова є протиправною, оскільки:

адміністративно-господарський штраф може застосовуватися виключно до суб`єктів господарювання, а вона не є фізичною особою-підприємцем;

у спірних правовідносинах автомобільним перевізником було ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД МИКОЛАЇВ», що виключає її відповідальність за порушення абзацу п`ятнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»;

в автоперевізника відсутня вина з тієї підстави, що перевантаження на вісь відбулось внаслідок зміни розподілу навантаження на вісі транспортного засобу сипучого вантажу (ріпаку), який перевозився автоперевізником;

оскаржувана постанова прийнята з порушенням двомісячного строку розгляду справи про адміністративне правопорушення (порушення було виявлено 10.07.2024 року, а оскаржувана постанова винесена 19.09.2024 року).

У відзиві на позовну заяву від 21.01.2025 року відповідач заперечив проти позову і просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що:

водій транспортного засобу під час відповідної рейдової перевірки особистим підписом в акті перевірки підтвердив факт перевезення вантажу з перевищенням встановлених вагових норм;

позивачку було належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак вона на розгляд справи не з`явилась;

саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом;

доводи позивачки, що вона не була автоперевізником є безпідставними, оскільки надана під час перевірки водієм товарно-транспортна накладна (далі ТТН) є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника; позивачка є власником відповідного транспортного засобу, а отже вона є автомобільним перевізником;

суб`єктом правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи, незалежно від того, чи здійснюють вони господарську діяльність (є фізичними особами-підприємцями), чи ні;

перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме як повну масу транспортного засобу, такі і навантаження на осі.

Позивачка правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

06.01.2025 року Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Одночасно з позовною заявою позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову, яку ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 06.01.2025 року задоволено та зупинено стягнення на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області від 19.09.2024 року № ПШ 111646 по застосування до позивачки адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 грн. до дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №400/5/25.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; ) задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 19.09.2024 року № ПШ 111646. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Антоновича, 51, м. Київ, 03150; ) судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

На вказане рішення суду Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі №400/5/25 та ухвалити нове рішення, в якому відмовити у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09.09.2023 року НОМЕР_2 позивачка є власницею спеціалізованого вантажного сідлового тягача ДАФ ФТ ІКСФ 105.460 (DAF FT XF 105/460), реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Власником спеціалізованого напівпричепа КРОНЕ СДР 27 (KRONE SDR 27), реєстраційний номер ВЕ7794XG, є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 02.12.2023 року НОМЕР_4 .

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Сімов Геннадій Олексійович є керівником ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД МИКОЛАЇВ ().

Згідно з товарно-транспортною накладною від 10.07.2024 року №135, яку надав водій посадовим особам відповідача під час проведення 10.07.2024 року рейдової перевірки, автомобільним перевізником, який перевозив насіння ріпаку транспортним засобом ДАФ ФТ ІКСФ 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 , із напівпричепом КРОНЕ СДР 27, реєстраційний номер НОМЕР_5 , було ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД».

10.07.2024 року посадова особа відповідача провела на автомобільній дорозі Н-16 «Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань» 39 км + 800 м ваговий контроль транспортного засобу засобом ДАФ ФТ ІКСФ 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_3 , із напівпричепом КРОНЕ СДР 27, реєстраційний номер ВЕ7794XG, про що склала Довідку ДЗ 006646 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.07.2024 року і Акт №АВ005316 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.07.2024 року.

Відповідно до зазначеного акта під час перевірки виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимому осьовому навантаженні 11,50 т фактичне навантаження на одну з осей становило 13,27 т, загальна маса 42,07 т при допустимій 42 тонни. Суб`єктом, який перевіряється, зазначено ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД».

За результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 055332 від 10.07.2024 року (далі Акт №АР 055332). Відповідно до зазначеного акта автомобільним перевізником допущено перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 10 % та не більше 30 % при перевезенні подільного вантажу. Також в цьому акті вказано, що транспортний засіб належить позивачці, а автомобільним перевізником є ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД».

Листом від 31.07.2024 року №65546/628/24-24 відповідач повідомив ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД» () про розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту, яке відбудеться у приміщенні відділу державного нагляду (контролю) у м. Києві 27.08.2024 року.

ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД» () проінформував відповідача своїм листом (без номера і дати), що він не є власником транспортного засобу з державним номером НОМЕР_6 . Додатково він припустив, що посадовою особою відповідача відповідний акт був складений щодо ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД МИКОЛАЇВ» (), до якого було додано дані про вказану юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Листом від 10.09.2024 року №78772/632/24-24 відповідач повідомив позивачку про розгляд справи про порушення законодавства у сфері автомобільного транспорту, яке відбудеться у приміщенні відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області 19.09.2024 року. Відповідно до довідки про причини повернення / досилання (ф. 20) від 25.09.2024 року до поштового відправлення №304 позивачка вказаний лист не одержала у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення.

19.09.2024 року відповідач виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 111646 (далі Постанова № ПШ 111646).

Згідно з цією постановою позивачкою допущено порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу Даф держ. номер НОМЕР_7 (акт №055332), а також постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00 гривень.

Не погодившись із зазначеною постановою, вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу дванадцятого частини сьомої статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що розглядати справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у цій статті, мають право посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Постанова про застосування адміністративно-господарських штрафів є виконавчим документом.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, Державна служба України з безпеки на транспорті, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, має повноваження щодо здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, а його посадові особи розглядати справи про накладення адміністративно-господарських штрафів за порушення за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників.

Згідно з пунктом 1 і додатком розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 року №1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області та відділ державного нагляду (контролю) в Черкаській області є структурними підрозділами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті. Статусу юридичних осіб вони не мають.

Таким чином, відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській і відділ державного нагляду (контролю) в Черкаській області не мали статусу юридичної особи, а їх посадові особи були посадовими особами апарату Державної служби України з безпеки на транспорті.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що посадові особи відповідача, зокрема, такого структурного підрозділу його апарату як відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області, мали повноваження на розгляд справи про накладення адміністративного-господарських штрафів за порушення, зазначені у статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Абзацом першим пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі Порядок №1567), справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Оскаржувана постанова винесена відповідачем 19.09.2024 року, тобто поза межами двомісячного терміну з дня складення відповідного акта (10.07.2024 року), а отже з порушенням пункту 25 Порядку №1567.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Стосовно юридичного складу адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до юридичної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри який перевищують нормативні допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розміри плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктами «б» і «в» абзацу першого пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (у редакції, чинній з 16.02.2022 року у період дії воєнного стану та протягом року після його припинення чи скасування), встановлено, що рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема:

фактичної маси комбінованого транспортного засобу двовісного автомобіля (тягача) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною довжиною 13,716 метра на автомобільних державного значення 42 т;

навантаження на одинарну вісь або на здвоєні осі, якщо відстань між осями менш як 1 метр на автомобільних дорогах державного значення 11,5 тонни.

Відповідно до абзацу чотири пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (у редакції, чинній з 16.02.2022 у період дії воєнного стану та протягом року після його припинення чи скасування), транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Таким чином, законодавством передбачено можливість перевезення з перевищенням габаритно-вагових норм лише неподільних вантажів. Перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами заборонено без будь-яких виключень. Відтак дозволи на такі перевезення, не порушуючи законодавство, не можуть бути виданні.

Відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено юридичну відповідальність за перевезення:

неподільного вантажу з перевищенням законодавчо встановлених габаритно-вагових норм без відповідного дозволу;

подільного вантажу з перевищенням законодавчо встановлених габаритно-вагових норм.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №АР 055332 автомобільним перевізником допущено перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 10 відсотків, але менше 20 відсотків, а саме: на одинарну вісь 13,04 т при нормі 11,5 т (13,3 %).

Згідно з довідки ДЗ 006646 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 10.07.2024 року під час перевірки посадовими особами відповідача перевізника виявлено порушення: перевезення вантажу з перевищенням габаритно-вагових норм, а саме: при нормативно допустимому осьовому навантаженні 11,50 т фактичне навантаження на одну з осей становило 13,27 т (перевищення на 15,4 %).

Акт №055332 водій транспортного засобу підписав із зауваженнями, зазначивши, що причиною порушення є «текучість рапсу».

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт порушення автомобільним перевізником габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу на понад 10 %, але не більше 20 відсотків.

Що стосується суб`єкта адміністративного правопорушення, то колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що адміністративно-господарські штрафи за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовуються до автомобільних перевізників.

Таким чином, суб`єктами адміністративних правопорушень, диспозиції яких передбачені статтею 60 зазначеного Закону України, є автомобільні перевізники.

Відповідно до абзацу дев`ятнадцять частини першої статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно з абзацом сімнадцятим глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за №128/2568, перевізник фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезення вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відтак суб`єктом правопорушень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи, не залежно від того чи здійснюють вони господарську діяльність (мають статус фізичної особи-підприємця), чи ні.

У позовній заяві позивачка, посилаючись на закріплену статтею 241 Господарського кодексу України дефініцію адміністративно-господарських штрафів, стверджувала, що до неї не можна застосувати адміністративно-господарські штрафи, встановлені Законом України «Про автомобільний транспорт», оскільки вона не є суб`єктом господарювання.

Суд першої інстанції вірно відхилив вказану аргументацію позивачки, оскільки правові норми, якими передбачено можливість застосування до фізичних осіб адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт (статті 1, 60 Закону України «Про автомобільний транспорт») є спеціальними по відношенню до правових норм Господарського кодексу України (статті 241).

Поряд з цим, частиною першою статті 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 917 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний надати транспортні засоби під завантаження у строк, встановлений договором.

Будь-яких вимог щодо того, щоб перевізник зобов`язаний при перевезенні використовувати виключно ті транспортні засоби, які перебувають у його власності або в оренді, законодавством не встановлено.

Таким чином, автомобільний перевізник може використовувати при перевезені вантажів транспортні засоби, що йому не належать на праві власності або не перебувають в нього в оренді.

За правопорушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», притягаються автомобільні перевізники, а не власники чи користувачі транспортного засобу, який перевозиться вантаж. Відповідно, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.12.2023 року у справі №140/6000/22 і від 22.02.2024 року у справі №520/4486/23.

Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Абзацами першим і другим пункту 11.1 глави 11 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568, встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Отже, водій транспортного засобу при перевезені вантажів обов`язково повинен мати при собі і зобов`язаний пред`явити посадовим особам відповідача при здійсненні ними контрольних заходів товарно-транспортну накладну, у якій повинно бути зазначено інформацію про автомобільного перевізника.

Колегією суддів встановлено, що автомобільним перевізником у товарно-транспортній накладній від 10.07.2024 року №135, яку надав водій посадовим особам відповідача під час проведення відповідної перевірки, вказаний ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД», а не позивачка.

Більше того, в Акті №АВ005316 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 10.07.2024 року та в Акті №АР 055332 зазначено, що транспортний засіб належить позивачці, а перевізником згідно з ТТН є ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД».

Водночас ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД» () проінформував відповідача своїм листом (без номера і дати), що він не є власником транспортного засобу з державним номером НОМЕР_6 . Додатково він припустив, що посадовою особою відповідача відповідний акт був складений щодо ТОВ «ТРАНСАГРОТРЕЙД МИКОЛАЇВ» (), до якого було додано дані про вказану юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У постановах від 19.10.2023 року у справі №640/27759/21 та від 22.02.2024 року у справі №520/4486/23 Верховний Суд сформував правовий висновок, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Таким чином, відповідач під час належного розгляду по суті справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт зобов`язаний був установити особу автомобільного перевізника, яка має нести відповідальність за абзацом п`ятнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», чого не здійснив.

Колегія суддів наголошує, що встановлення належного перевізника при вирішенні питання про накладення адміністративно-господарського штрафу є повноваженням саме посадових осіб відповідача, на якого, в силу положень частини другої статті 77 КАС України, покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень.

Отже, з урахування вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачка не була автомобільним перевізником, а отже адміністративного правопорушення, передбаченого вимогами ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» не вчиняла.

До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд при розгляді подібних спірних правовідносин у постановах від 22.02.2023 року у справі №240/22448/20 і від 01.06.2023 року у справі №640/3944/21.

Тобто Постанова № ПШ111646 прийнята з порушенням абзацу першого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки складена стосовно неналежного суб`єкта (не автомобільного перевізника), а тому є протиправною і підлягає скасуванню.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 272 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька