Справа № 420/6404/25
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6404/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись з даним позовом до суду та просять суд визнати протиправною відмову відповідача - військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2024 року № 6963 від виплати позивачу ОСОБА_1 належного його батькові ОСОБА_4 грошового забезпечення; зобов`язати виплатити позивачу ОСОБА_1 належне його батькові ОСОБА_4 грошове забезпечення; визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2024 року №6962 щодо виплати позивачу ОСОБА_2 належного його батькові - ОСОБА_4 грошового забезпечення; зобов`язати виплатити позивачу ОСОБА_2 належне його батькові - ОСОБА_4 грошове забезпечення, починаючи з 22.07.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що звернулись до Військової частини НОМЕР_1 із заявами про виплату грошового забезпечення, яке належать їх батькові - військовослужбовцю військове звання сержант ОСОБА_4 , котрий зник безвісти 22 липня 2024 року в ході бойових дій у с. Калинівка, Бахмутського району, Донецької області. Водночас, відповідач відмовив у виплаті грошового забезпечення, оскільки в доданих до заяви документах відсутня письмова відмова від належних позивачу коштів з боку дружини батька ОСОБА_3 . При цьому, позивачі вказують, що громадянка ОСОБА_3 являється особою, яка проживала, але не перебувала в зареєстрованому шлюбі з батьком позивача.

Представником відповідача Військової частини НОМЕР_1 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та вказує, що до військової частини НОМЕР_1 було направлено лист від 21.08.2024 №1316/2199 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому містились заяви та документи громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є синами зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 . Розглянувши відповідні матеріали заявникам було повідомлено, що відповідно до сповіщення про зникнення безвісти надісланого військовою частиною НОМЕР_1 (від 23.07.2024 року №5194) начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 належало сповістити дружину ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Враховуючи викладене, та відсутність в додатках до заяв пакету документів письмової відмови від належних коштів на користь заявників від ОСОБА_3 , виплата грошового забезпечення належного ОСОБА_4 військовою частиною НОМЕР_1 була неможлива.

Представником позивачів надано до суду відповідь на відзив, в якій представник позивачів заперечує проти викладених доводів у відзиві на позовну заяву та підтримує правову позицію, викладену в позовній заяві.

Ухвалою суду від 27 березня 2025 року по справі № 420/6404/25 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 29 квітня 2025 року об`єднано в одне провадження адміністративну справу № 420/6404/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови відповідача - військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2024 року № 6963 від виплати позивачу ОСОБА_1 належного його батькові ОСОБА_4 грошового забезпечення; зобов`язання виплатити позивачу ОСОБА_1 належне його батькові ОСОБА_4 грошове забезпечення та адміністративну справу № 420/7954/25 за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 від 27.09.2024 року №6962 щодо виплати позивачу ОСОБА_2 належного його батькові - ОСОБА_4 грошового забезпечення; зобов`язання виплатити позивачу ОСОБА_2 належне його батькові - ОСОБА_4 грошове забезпечення, починаючи з 22.07.2024 року, під загальним номером № 420/6404/25.

Також, ухвалою суду від 29 квітня 2025 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 .

У зв`язку із перебуванням головуючого судді в період з 18.06.2025 року по 08.07.2025 року включно у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду ухвалено в перший робочий день.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 липня 2024 року № 200 сержанта ОСОБА_4 з 18 липня 2024 року зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення (а.с. 67 з.б.).

23 липня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 видано сповіщення про зникнення безвісти № 511, яким начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про необхідність сповіщення: дружина ОСОБА_3 про те, що гранатометник 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зник безвісти 22.07.2024 в ході бойових дій у с. Калинівка, Бахмутського району, Донецької області, під час виконання завдань, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, захисту Батьківщини (а.с. 67).

25 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 надіслано ОСОБА_3 сповіщення сім`ї № 822, яким повідомлено, що сержант ОСОБА_4 військовослужбовець 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 22.07.2024 року в ході бойових дій у с. Калинівка, Бахмутського району, Донецької області під час виконання завдань здійсненних заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій області, захисту Батьківщини (а.с. 44 з.б., 113 з.б.).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за кримінальним провадженням № 0000282 від 01.08.2024 року, 31.07.2024 року до ЧЧ ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що її цивільний чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 сержант 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти ЗСУ зник безвісти, 22.07.2024 року в ході бойових дій у с. Калинівка, Бахмутського району, Донецької області (а.с. 9, 87).

12 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, просив виплачувати (зараховувати на його картковий рахунок) ОСОБА_2 (син) грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (зі змінами), а також виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, належні його батьку ОСОБА_4 , який захоплений в полон або зник безвісти 22.07.2024 року (а.с. 38, 107).

27 вересня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом № 6963 на заяву ОСОБА_2 надано відповідь та повідомлено, що порядок черговості виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовця наступний: перша черга дружині військовослужбовця; друга черга повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною, або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства незалежно від їх віку), також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовця; третя черга батькам військовослужбовця. При проведенні зазначеної виплати враховується, що кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах, або наявності письмової відмови члена сім`ї від виплати грошового забезпечення. Про зазначене Міністерством оборони України надано роз`яснення від 11 жовтня 2023 року №423/6609. Відповідно до сповіщення про зникнення безвісти надісланого військовою частиною НОМЕР_1 (від 23.07.2024 року №5194) начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 сповістити належало дружину ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . Ураховуючи викладене, та відсутність в доданої до заяви пакету документів письмової відмови від належних коштів на користь ОСОБА_2 в ОСОБА_3 , виплата грошового забезпечення належного ОСОБА_4 неможлива (а.с. 10-11, 68).

12 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, просив виплачувати (зараховувати на його картковий рахунок) ОСОБА_1 (син) грошове забезпечення, включаючи додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 (зі змінами), а також виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, належні його батьку ОСОБА_4 , який захоплений в полон або зник безвісти 22.07.2024 року (а.с. 38 з.б., 107 з.б.).

27 вересня 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 листом № 6962 на заяву ОСОБА_1 надано відповідь та повідомлено, що порядок черговості виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовця наступний: перша черга дружині військовослужбовця; друга черга повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною, або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства незалежно від їх віку), також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовця; третя черга батькам військовослужбовця. При проведенні зазначеної виплати враховується, що кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах, або наявності письмової відмови члена сім`ї від виплати грошового забезпечення. Про зазначене Міністерством оборони України надано роз`яснення від 11 жовтня 2023 року №423/6609. Відповідно до сповіщення про зникнення безвісти надісланого військовою частиною НОМЕР_1 (від 23.07.2024 року №5194) начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 сповістити належало дружину ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . Ураховуючи викладене, та відсутність в доданої до заяви пакету документів письмової відмови від належних коштів на користь ОСОБА_1 в ОСОБА_3 , виплата грошового забезпечення належного ОСОБА_4 неможлива (а.с. 88-89).

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частина 1 статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній, станом на день виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260.

Відповідно до п. 1, 2 розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

Грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Згідно п. 3 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон або заручниками (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно), а також інтернованим в нейтральних державах або безвісно відсутнім, виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30 листопада 2016 року затверджено Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який визначає механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецтрансслужби та Держспецзв`язку, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх (далі - військовослужбовці) (далі - Порядок № 884) (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 3, 4 Порядку № 884 (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Відповідно до п. 5 Порядку № 884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі. У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

Таким чином, приписами Порядку № 884 (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) було чітко визначено, що за результатами заяв членів сімей військовослужбовців та доданих документів командиром (начальником, керівником) військової частини (установи, організації) приймається рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що 12.08.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Військової частини НОМЕР_1 із окремими заявами про виплату їм грошового забезпечення батька ОСОБА_4 , який зник безвісти 22.07.2024 року.

Однак, 27.09.2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 листами № 6962, № 6963 на заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано відповіді та повідомлено, що порядок черговості виплати грошового забезпечення сім`ї військовослужбовця наступний: перша черга дружині військовослужбовця; друга черга повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною, або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства незалежно від їх віку), також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовця; третя черга батькам військовослужбовця. При проведенні зазначеної виплати враховується, що кожна наступна черга набуває права на виплату лише при відсутності осіб, зазначених у попередніх чергах, або наявності письмової відмови члена сім`ї від виплати грошового забезпечення. Про зазначене Міністерством оборони України надано роз`яснення від 11 жовтня 2023 року №423/6609. Відповідно до сповіщення про зникнення безвісти надісланого військовою частиною НОМЕР_1 (від 23.07.2024 року №5194) начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 сповістити належало дружину ОСОБА_4 . ОСОБА_3 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . Ураховуючи викладене, та відсутність в доданої до заяви пакету документів письмової відмови від належних коштів на користь заявників в ОСОБА_3 , виплата грошового забезпечення належного ОСОБА_4 неможлива (а.с. 88-89).

В той же час, з матеріалів справи слідує, що до заяв від 12.08.2024 року заявниками додано вичерпний перелік документів, визначений п. 4 Порядку № 884 (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин).

Суд вважає неспроможними посилання представника відповідача, що відповідно до сповіщення про зникнення безвісти надісланого військовою частиною НОМЕР_1 (від 23.07.2024 року №5194) начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 належало сповістити дружину ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , оскільки це сповіщення про зникнення безвісти ОСОБА_4 , яке адресоване ОСОБА_3 , не свідчить про наявність між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 шлюбних відносин.

Крім того, п. 7 Порядку № 884 Порядку № 884 (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) надано право уповноваженим органам отримувати з державних реєстрів інформацію щодо осіб, які мають право на отримання грошового забезпечення військовослужбовців, шляхом доступу до таких реєстрів та/або шляхом електронної інформаційної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, відповідач, військова частина НОМЕР_1 , під час розгляд заяв позивачів не був позбавлений можливості отримати інформацію з відповідних реєстрів щодо наявності дружини у ОСОБА_4 , який зник безвісти.

При цьому, приписами п. 5 Порядку № 884 (в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) були чітко визначені підстави за яких командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті, серед яких відсутня підстава, яка зазначена Військовою частиною НОМЕР_1 у листах від 27.09.2024 року № 6962, № 6963, а саме відсутність письмової відмови дружини від належних коштів.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що відмова Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 , викладена у листах № 6962, № 6963 від 27.09.2024 року, прийнята необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для її прийняття.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання виплатити ОСОБА_1 належне його батькові ОСОБА_4 грошове забезпечення; зобов`язання виплатити ОСОБА_2 належне його батькові - ОСОБА_4 грошове забезпечення, починаючи з 22.07.2024 року, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини першої 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями

При цьому, відповідно до положень ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, оскільки з аналізу приписів Порядку № 884 слідує, що розгляд заяви передбачає з`ясування обставин зокрема щодо наявності у ОСОБА_4 дружини, а також обставин щодо проживання з ним повнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивачів є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.08.2024 року про виплату грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року, з урахуванням встановлених судом обставин.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправними відмови Військової частини НОМЕР_1 , викладені у листах № 6962, № 6963 від 27.09.2024 року у виплаті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 ; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.08.2024 року про виплату грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року, з урахуванням встановлених судом обставин. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивачів слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_4 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , викладену у листах № 6962, № 6963 від 27.09.2024 року у виплаті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12.08.2024 року про виплату грошового забезпечення, належного ОСОБА_4 та прийняти рішення відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 року, з урахуванням встановлених судом обставин.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) та на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Суддя О.А. Левчук