Справа № 400/4046/25
Суддя: Дерев'янко Л.Л.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р. № 400/4046/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дерев`янко Л.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1

до відповідачаГоловного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, вул. Набережна Перемоги, 26,м. Дніпро,49094,

провизнання протиправним та скасування рішення від 21.04.2025 №31, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач 2) з вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про відмову у призначенні пенсії №31 від 21.04.2025 року;

зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії за віком періоди навчання з 01.09.1981 року по 04.07.1985 року, військової служби з 05.08.1981 року по 14.11.1991 року, роботи з 10.01.1992 року по 04.08.1992 року та з 05.08.1992 року по 20.04.1993 року відповідно до вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.01.1992 року, а також період роботи в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» з 01.07.2003 року по 31.08.2018 року у подвійному розмірі та у зв`язку з цим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12.04.2025 року з урахуванням висновків суду по даній справі.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що в квітні 2024 року він звернувся до органу Пенсійного фонду України с заявою про призначення пенсії, але відповідачем 2 було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії в зв`язку з тим, що при розрахунку стажу роботи позивача до стажу не включено певні періоди роботи. Позивач вважає, що невключення до стажу періоду навчання та військової служби у зв`язку з відсутністю у органів Пенсійного фонду України інформації про нездійснення іншою державою (рф) пенсійних виплат є протиправним, оскільки позивач не отримує та не отримував жодних пенсійних виплат на території та згідно законодавства інших країн, у тому числі тих, з якими Україна та її уповноважені органи припинили обмін інформацією. Також, позивач не погоджується з неврахуванням періодів його роботи, відомості про які містяться у вкладиші до трудової книжки, а не в трудовій книжці, оскільки він не має нести негативних наслідків за неналежне ведення документу про трудову діяльність підприємством, на якому він працював. Крім того, позивач вважає, що період його роботи в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» має бути розрахований у подвійному розмірі, оскільки в цій установі утримувалися та лікувалися засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконувала функції інфекційного закладу охорони здоров`я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відносилась до інфекційних лікувальних закладів. Отже, позивач вважає рішення відповідача 2 протиправним, просить позов задовольнити.

25.04.2025 суд відкрив провадження у справі, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, встановив сторонами строк для подання заяв по суті.

08.05.2025 на адресу суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач не має необхідного для призначення пенсії стажу. Відповідач 1 стверджує, що органом Пенсійного фонду України правомірно при розрахунку стажу позивача не взято до уваги період навчання та військової служби позивача в рф, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992. Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 639 дію Угоди між Урядом України та урядом російської федерації про трудову діяльність та соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, вчиненої 14.01.1993, припинено. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та російською федерацією не укладено. Отже, до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території рфср по 31.12.1991. Також, відповідач 1 наголошує, що оскільки Позивачем не дотримано вимог, передбачених пунктом 2 статті 24-1 Закону № 1058, тому відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1981 по 04.07.1985 та військової служби з 05.08.1981 по 14.11.1991. Відповідач 1 стверджує, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу Позивача періодів роботи згідно із вкладишем до трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки вкладиш без трудової книжки є недійсним. Що стосується пільгового порядку обчислення стажу роботи, то за період з 1 січня 2004 року законодавство, що діяло раніше, застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Просить у задоволенні позову відмовити.

Впродовж строків, визначених частиною 1 статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідач 2 відзив не подав. Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 28.08.2024 та позовна заява з додатками направлені відповідачу 2 28.08.2024, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.

Справу розглянуто в письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне.

12.04.2025 Позивач звернувся через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058).

З урахуванням Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1 (далі Порядок № 22-1), органом, що приймав рішення за заявою позивача, визначено відповідача 2.

21.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 31 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

За висновком органу Пенсійного фонду України у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Такого висновку відповідач 2 дійшов, оскільки до страхового стажу за доданими документами не зараховані періоди навчання та військової служби, оскільки не виконані умови п.2 ст.24-1 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, періоди роботи згідно вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 , без трудової книжки не дійсний.

Позивач не погодився з відмовою у призначенні пенсії, що стало підставою для звернення до суду.

При вирішенні спору суд виходить враховує наступні норми права.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зарахування певних періодів трудової діяльності до стажу для цілей визначення права на пенсію має здійснюватися за законодавством, під час дії якого ці періоди існували.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тобто трудова та інша прирівняна до неї діяльність за період до 01 січня 2004 року повинна враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2004 року.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Повертаючись до обставин справи, суд, перевіривши відповідність рішення відповідача 2 вимогам статті 2 КАС України, дійшов таких висновків.

Незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1981 по 04.07.1985 та військової служби з 05.08.1981 по 14.11.1991 мотивовано відповідачем 2 не дотриманням вимог, передбачених пунктом 2 статті 24-1 Закону № 1058.

Статтею 24-1 Закону № 1058 передбачено, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

З наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що відповідно до диплому НОМЕР_3 , позивач в 1981 році вступив до Саратовського вищого воєнно командного училища і в 1985 році закінчив повний курс цього училища.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (тобто до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (стаття 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

До 01.01.2004 періоди навчання за денною формою здобуття освіти у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі зараховуються до стажу роботи (пункт д статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення).

Періоди навчання можуть зараховуватися до стажу роботи на підставі записів у трудовій книжці, якщо підставою для внесення записів до трудової книжки про зарахування на навчання та відрахування з навчання зазначено реквізити відповідних наказів або реквізити документа про освіту (диплом, свідоцтво тощо) номер та дата видачі.

Водночас періоди навчання підтверджуються і дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. Окрім того, для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального курсу або окремих його етапів (пункт 8 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637).

Отже, суд вважає, що диплом НОМЕР_3 , виданий 05.07.1985, реєстраційний номер 0741 є належним підтвердженням періоду навчання у вищому навчальному закладі з 01.09.1981 по 04.07.1985.

Що стосується військової служби, то відомості про таку з 08.1981 року по 11.1991 року містяться у військовому квитку серія НОМЕР_4 .

Також, за клопотанням позивача до матеріалів справи долучено архівні довідки центрального архівного відділу Національної гвардії України: № 82-864 від 15.05.2025, в якій викладена інформація про грошове забезпечення позивача за період служби у військових частинах 7445, 6729 з 01.01.1986 по 31.12.1990; № 82-863, яка підтверджує, що позивач проходив військову службу у період з 12.08.1985 по 14.11.1991. Вислуга років в Радянській армії 10 років 03 місяці 09 днів.

Як вже зазначено вище, спірне рішення в частині відмови зарахувати до стажу позивача період навчання у вищому начальному закладі і період військової служби обґрунтований посиланням на не дотриманням вимог, передбачених пунктом 2 статті 24-1 Закону № 1058.

За приписами цієї норми періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 4 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (ст. 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно частини другої статті 6 Угоди для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього срср до набуття чинності вказаної угоди.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність.

На час роботи позивача в російській федерації Україна була учасником угоди, відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин.

Згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, під час вирішення питання про наявність у позивача права на пенсію за віком відповідач повинен перевірити зазначений трудовий стаж, набутий позивачем на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, в тому числі на території російської федерації, з урахуванням положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе, в тому числі Україна, яка була чинна на момент отримання позивачем спірного страхового стажу.

Крім того, Законом України від 25.04.2024 за №3674-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення" (який набрав чинності з 23.06.2024) внесено зміни до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Так, доповнено Закон №1058-IV статтею 241 періоди трудової діяльності за межами України, які зараховуються до страхового стажу.

За змістом частини 2 статті 241 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього срср зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Разом з тим, станом на момент прийняття спірного рішення про відмову у призначенні пенсії та рішення у цій адміністративній справі, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат.

Так, з матеріалів справи вбачається, що фактично позивачу було відмовлено в зарахуванні спірного періоду, оскільки позивачем не надавались відомості про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У контексті досліджуваного правого регулювання слід відзначити, що право органів, які призначають пенсію, вимагати від фізичних осіб дооформлення прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

У даному випадку орган пенсійного забезпечення не здійснив жодних дій, спрямованих на отримання відомостей або додаткових документів, на підставі яких можна було б переконатися у достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача.

При цьому, позивач стверджує, що він не отримував та не отримує жодних пенсійних виплат на території та згідно законодавства інших країн, у тому числі тих, з якими Україна та її уповноважені органи припинили обмін інформацією.

Враховуючи зазначене вище, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині відмови з зарахуванні до стажу позивача періодів навчання та військової служби є протиправним.

Водночас, оцінюючи позиції сторін щодо врахування до такого стажу періодів роботи, внесених до вкладишу до трудової книжки за відсутності трудової книжки, суд зазначає таке.

Згідно наявного в матеріалах справи вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 слідує, що 10.01.1992 позивач прийняти на роботу на Херсонський комбайновий завод ім. Г.І. Петровського, 18.06.1993 позивач звільнений з роботи згідно поданої заяви.

Суд зазначає, що на час заповнення вкладиша до трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція № 162), та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).

Пунктами 3.1-3.3, 5.1 Інструкції 162 зазначено, що в тих випадках, коли в трудовій книжці заповнені всі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Про кожний виданий вкладиш на першій сторінці (титульний аркуш) трудової книжки зверху ставиться штамп розміром 10х25 мм з написом "Виданий вкладиш" і тут же зазначаються серія і номер вкладиша. При кожній наступній його видачі має ставитися другий штамп і зазначатися серія і номер вкладиша.

У разі необхідності доповнення трудової книжки вкладишем видається вкладиш нового зразка незалежно від того, яку трудову книжку має працівник.

Особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Аналогічні положення містять пункти 3.1-3.3, 5.1 Інструкції № 58.

У зразку вкладиша в трудову книжку колгоспника зазначено, що вкладиш без трудової книжки недійсний.

Як встановлено судом, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії за віком позивач разом з іншими документами надав пенсійному органу вкладиш в трудову книжку НОМЕР_2 від 10.01.1992, на титульній сторінці якого зазначено «Вкладиш без трудової книжки недійсний», при цьому позивач не надав саму трудову книжку НОМЕР_2 .

На цій підставі відповідач 2 не зарахував до стажу роботи позивача періодів роботи з 10.01.1992 по 04.08.1992 та з 05.08.1992 по 20.04.1993.

Суд зазначає, що у чинних на момент внесення записів до вкладиша до трудової книжки інструкціях про порядок ведення трудових книжок працівників чітко зазначено, що вкладиш без трудової книжки недійсний.

Суд враховує сталу позицію Верховного Суду, щодо відсутності вини пенсіонера за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, оскільки такі допущені адміністрацією підприємства. Водночас за обставинами даної справи відсутня трудова книжка як така, що не може вважатися формальним недоліком.

При цьому, будь-яких довідок, додаткових документів за період з 10.01.1992 по 04.08.1992 та з 05.08.1992 по 20.04.1993. не надано. Таким чином, за відсутності достатніх доказів трудової діяльності позивача в зазначений період, у відповідача 2 були відсутні правові підстави для зарахування такого стажу.

Разом з тим, суд зазначає, що у випадку існування об`єктивних причин неможливості (що не залежали від волі позивача) надання до пенсійного органу трудової книжки та за можливості підтвердження спірного стажу роботи показаннями свідків, позивач мав право звернутися до пенсійного органу з клопотанням про опитування свідків, яке у силу вимог пункту 2 Порядку № 637 здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Суд наголошує, що у випадку, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірних періодів було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково, натомість за обставинами справи відповідачем 2 жодних дій вчинено не було, поклавши весь тягар відповідальності на позивача.

При цьому суд вказує, що пенсійний орган всупереч вимогам Порядку № 22-1 та Порядку № 637 не надав позивачу належних роз`яснень щодо допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії, а також встановлення права позивача на одержання пенсії за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 Порядку № 637, на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Оскільки пенсійний орган не надав позивачу належних роз`яснень з питань призначення та виплати пенсій, в тому числі і щодо можливості встановлення стажу роботи відповідно до записів у вкладиші до трудової книжки на підставі показань не менше двох свідків, суд дійшов висновку, що відповідачем 2 не дотримані державні гарантії реалізації позивачем своїх прав, передбачених Законом №1058-V.

Відносно позиції позивача, щодо необхідності зарахування до стажу, необхідного для призначення пенсії, періоду його роботи в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» у подвійному розмірі, суд зазначає таке.

Робота позивача в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» в період з 01.07.2003 по 02.02.2023, з 08.04.2003 і дотепер підтверджується довідкою № 5/8-35 від 03.04.2025.

З форми РС-право суд встановив, що зазначені періоди роботи включені до страхового стажу позивача.

Відповідно до довідки державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» №5/8-35 від 03.04.2025 на підставі наказу МВС УРСР № 119 від 27.06.1983 року установа ІН - 316/5 УМВС України у Миколаївській області перепрофільована в лікувальну установу по лікуванню засуджених хворих на туберкульоз легень.

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 165 від 29.11.1999 року «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» установа ІН - 316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5 ).

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 200 від 01.09.2000 року «Про введення в дію новий найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України», Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5), перейменована в Снігурівську виправну колонію Миколаївської області ( №5) на правах лікувальної, загального режиму , планове наповнення - 1450 осіб ( у тому числі - міжобласна туберкульозна лікарня на 340 ліжок), чоловіча.

Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 28 від 12.02.2004 року «Про організаційно-штатні питання», вводиться в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5), - лікувальний заклад середнього рівня безпеки ( для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз),планове наповнення 1250 осіб. Згідно наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 59 від 02.04.2009 року «Про організаційно-штатні посади» вводиться в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5) - спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки ( для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення-610 осіб.

Згідно наказу Державної пенітенціарної служби України № 427 від 18.06.2012 року «Про організаційно-штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області» Снігурівська виправна колонія управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5)- спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення-530 осіб ( у тому числі дільниця слідчого ізолятора) перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5) - спеціалізовану туберкульозну лікарню, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз) середньоспискова чисельність - 510 осіб( у тому числі дільниця слідчого ізолятора).

Згідно наказу Державної пенітенціарної служби України № 427/ОД від 05.08.2014 року «Про організаційно-штатні питання» Снігурівська виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз) середньоспискова чисельність - 510 осіб ( у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора) перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізовану туберкульозну лікарню, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), середньоспискова чисельність- 410 осіб (у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора).

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 15.12.2016 №3679/3/5 Снігурівська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№5), - спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), середньоспискова чисельність - 410 осіб( у тому числі арештний дім при установі та дільниця слідчого ізолятора) перейменована в державну установу «Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня».

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 31.08.2018 №3353/к державна установа «Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня» перейменована в державну установу «Снігурівська виправна колонія (№5)».

Відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-III від 06.04.2000 року інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.

За приписами статті 7 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-III від 06.04.2000 року лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.

Тобто, відповідно до вищезазначених законодавчих актів робота в інфекційних закладах дає право на зарахування відповідного стажу роботи в цих закладах у подвійному розмірі.

Пунктом 4 ст.24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Суд наголошує, що редакція статті 60 Закону №1788-XII є чинною на теперішній час, а стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує відповідні приписи статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє їх. Таким чином, передбачене статтею 60 Закону №1788-XII право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною судом касаційної інстанції у постановах від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23.01.2019 у справі №485/103/17, від 04.12.2019 у справі №689/872/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17.

А отже, за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказаний період роботи підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.04.2023 у справі №160/14078/22.

Зазначені висновки узгоджуються також з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у яких Суд залишив без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими зобов`язано відповідачів зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З аналізу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що передбачене ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на зарахування стажу в подвійному розмірі не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004 року.

Вищезазначене у повному обсязі спростовує доводи відповідача 1 стосовно неможливості зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі спірних періодів роботи позивача, а саме з 01.07.2003 по 31.08.2018.

Враховуючи, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття, суд дійшов висновку, що відповідачем рішення про неврахування до стажу позивача, що дає право на оформлення пенсії за віком, періоду навчання з 01.09.1981 року по 04.07.1985 року, періоду військової служби з 05.08.1981 року по 14.11.1991 року, а також зарахування до стажу роботу періоду роботи з 01.07.2003 року по 31.08.2018 року в одинарному розмірі прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту права щодо зарахування зазначених вище періодів до страхового стажу позивача відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним. Водночас, суд, за наведених вище мотивів, не знаходить підстав для задоволення позовної заяви про зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи 10.01.1992 року по 04.08.1992 року та з 05.08.1992 року по 20.04.1993 року відповідно до вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10.01.1992 року.

Крім того, що стосується пенсійного органу, який має повторно розглянути заяву позивача від 12.04.2025 про призначення пенсії за віком, суд зауважує, що згідно Порядку 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Оскільки зазначене рішення судом скасовується, слід виходити з того, що заява підлягає повторному розгляду саме тим органом Пенсійного фонду, до якого її було направлено.

Таким чином, вчинити дії з повторного розгляду заяви від 12.04.2025 має ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, як орган, на розгляді якого перебуває подана заява, яка після скасування відповідного рішення за наслідками її розгляду, фактично не є розглянутою.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що при зверненні з цим позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 2 (суб`єкта владних повноважень, який прийняв спірне рішення) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 ) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26,м. Дніпро,49094 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) про відмову у призначенні пенсії №31 від 21.04.2025 року.

3. Зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення пенсії за віком періоди навчання з 01.09.1981 року по 04.07.1985 року, військової служби з 05.08.1981 року по 14.11.1991 року, а також зарахувати у подвійному розмірі період роботи в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» з 01.07.2003 року по 31.08.2018 року та у зв`язку з цим повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 12.04.2025 року з урахуванням висновків суду по даній справі.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26,м. Дніпро,49094 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суддя Л.Л. Дерев`янко