Справа № 480/307/25
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року Справа № 480/307/25

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гелети С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду у м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міського голови Конотопської міської ради Сумської області Семеніхіна Артема Юрійовича, Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області, Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради, Конотопської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Міського голови Конотопської міської ради Сумської області Семеніхіна Артема Юрійовича, Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області, Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради, Конотопської міської ради та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Конотопської міської ради Сумської області Семеніхіна Артема Юрійовича від 18.12.2024 за № 229-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області з 19 грудня 2024 року;

- стягнути з Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути солідарно з Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області та Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 18.11.2022 працював на посаді начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради згідно розпорядження міського голови Конотопської міської ради Сумської області від 19.11.2022 № 194-ОС .

Розпорядженням міського голови Конотопської міської ради від 18.12.2024 за № 229-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено 18.12.2024 з посади начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Підставами звільнення позивача у спірному розпорядженні зазначено наступне: пункт 4 статті 40 КЗпП України, службова записка заступника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області, виконуючого обов`язки начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області А. Клименка, акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що в період з 16 по 20 грудня 2024 року перебував на лікарняному, спірний наказ прийнято у зв`язку з виключно неприязним відношенням до позивача з боку вищого керівництва Конотопської міської ради та виконкому. Позивач зазначає, що допущення працівником прогулу без поважних причин може стати підставою для прийняття роботодавцем рішення про звільнення такого працівника. При цьому зазначає, що прогулом визнається не лише відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, а й відсутність більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня, а обов`язковою умовою такого звільнення є відсутність у працівника поважної причини невиходу на роботу.

Не може вважатися прогулом відсутність працівника на своєму робочому місці, якщо він при цьому перебував на території підприємства, невихід працівника на роботу у зв`язку з незаконним переведенням; відсутність на роботі з поважних причин.

Процедура звільнення за прогул передбачає врахування не лише загальних правил звільнення працівників (ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпПУ), але й порядку звільнення працівників з ініціативи роботодавця (ч.3 ст. 40, ст. 43 КЗпПУ), а також строків застосування, правил та порядку накладання і оголошення дисциплінарних стягнень (ст.ст. 147-149 КЗпПУ).

Так, дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Відсутність працівника на роботі може бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі, підписаним комісією, що складається не менше ніж із 3 осіб. Як доповідну записку, так й акт про відсутність працівника на роботі необхідно оформити безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. Після виявлення та фіксування факту відсутності працівника на роботі роботодавець повинен вжити заходів для з`ясування причин такої відсутності.

Оскільки, звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням, роботодавцю необхідно дотримуватись правил та обмежень, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

ОСОБА_1 зазначає, що 16.12.2024 отримав травму побутового характеру (підсковзнувся та впав, при цьому сильно підвернувши ногу) та о 14-00 звернувся до ортопедично-травматичного відділення № 3 Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська клінічна лікарня» Сумської міської ради за медичною допомогою.

Позивачеві створено медичний висновок про непрацездатність з 16.12.2024 по 20.12.2024 за № НЗСН-83В4-5298-9К2С від 16.12.2024.

При цьому, ОСОБА_1 17.12.2024 засобами електронного зв`язку із використанням електронного цифрового підпису було направлено повідомлення Конотопській міській раді, Виконавчому комітету та Управлінню житлово-комунального господарства Конотопської міської ради про його перебування на лікарняному у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Протягом періоду з 16.12.2024 по 20.12.2024 до позивача ні в.о. начальника УЖКГ А. Клименко, ні будь які інші особи не зверталися стосовно питання його відсутності на роботі, з огляду на що, ОСОБА_1 лікувався та прибув на робоче місце 23.12.2024 року (понеділок) після закінчення лікарняного.

Однак, саме 23.12.2024 позивачеві вручено Розпорядження міського голови Конотопської міської ради від 18.12.2024 за № 229-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого позивача звільнено 18.12.2024 із займаної посади за прогул. При цьому, у позивача в порушення ст. 149 КЗпП України не відібрано письмових пояснень стосовно відсутності на робочому місці 16.12.2024.

При ознайомленні зі спірним розпорядженням позивачем письмово зазначено, що із даним розпорядженням не згоден, розпорядження прийнято не законно, із порушенням норм законодавства, оскільки із 16.12.2024 по 20.12.2024 перебував на обліку із тимчасової втрати працездатності (перебував на лікарняному).

Після отримання даного розпорядження, позивачеві стало відомо, що заступник начальника управління ЖКГ, в.о. начальника управління ЖКГ Альберт Клименко написав службову записку на імя Міського голови Артема Семеніхіна про те, що «Я, заступник начальника управління ЖКГ, з 19.10.2024 року виконуючий обов`язки начальника управління ЖКГ, на час його відсутності, повідомляю, що протягом робочого дня 16.12.2024 начальник управління житлово-комунального господарства - ОСОБА_1 , відсторонений відповідно до розпорядження міського голови від 20.11.2024 № 203-ОД, був відсутній на робочому місці, про що складений відповідний акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці».

При цьому, коли саме написана дана службова записка невідомо, не зазначено щодо повідомлення ОСОБА_1 про його тимчасову втрату працездатності, більш того, Клименко А. не зазначає жодних заходів, здійснених ним для встановлення підстав відсутності позивача на робочому місці.

Будь яких відміток про реєстрацію даного документу, як вихідного із УЖКГ Конотопської міської ради, так і вхідного до виконавчого комітету чи Конотопської міської ради останній не містить, хоча в даному випадку мова йде про листування між двома різними юридичними особами.

Зазначене свідчить про явний намір Клименка А. створити штучні підстави для звільнення ОСОБА_1 та зайняття його посади на постійній основі. Позивач зазначає, що ним не вчинено дисциплінарного проступку, відсутність його на робочому місці 16.12.2024 пов`язана із поважними причинами - тимчасова втрата працездатності, що оформлена належним чином, що виключає як вину позивача, так і фактично склад дисциплінарного правопорушення.

Враховуючи зазначене, позивач просить поновити на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути 50 000 грн. моральної шкоди за незаконне звільнення з посади.

Відповідачем Виконавчим комітетом Конотопської міської ради надано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що розпорядження міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 » від 18.12.2024 № 229-ОС винесено в межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією та законами України у зв`язку з прогулом (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Так, 16.12.2024 ОСОБА_1 , перебував на робочому місці, проте після 09.00 ранку, порушивши режим роботи залишив робоче місце, не повідомив в.о. начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області Клименка А.Д., або першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, що координує діяльність управління.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Так, враховуючи, розпорядження міського голови від 11.12.2024 №223-ОС «Про оголошення догани ОСОБА_1» за неналежне виконання посадових обов`язків та розпорядження міського голови від 20.11.2024 № 203-ОД «Про проведення службового розслідування щодо начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області ОСОБА_1 », яким було відсторонено ОСОБА_1 з 20.11.2024 на час проведення службового розслідування від виконання обов`язків визначених посадовою інструкцією начальника управління та відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, відповідно до акту про відсутність на робочому місці, міським головою було винесено розпорядження міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 » від 18.12.2024 № 229-ОС. Крім того, ОСОБА_1 , систематично порушував трудову дисципліну, що підтверджується Актом «Про відсутність на робочому місці» ОСОБА_1 від 06.12.2024

Щодо відкриття листка непрацездатності в Комунальному некомерційному підприємстві «Центральна міська клінічна лікарня» Сумської міської ради, яка знаходиться в місті Суми, що розташоване більше ніж 100 км., від міста Конотоп, звертає увагу, що працівник, не маючи наказу про відрядження в робочий час та в робочий день, не повідомивши керівництво, опинився в місті Суми.

Крім того, після відкриття лікарняного роботодавець отримує сповіщення в кабінеті страхувальника на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, проте жодного повідомлення про відкриття лікарняного ОСОБА_1 не надходило.

В.о. начальника управління Клименком А.Д. 16.12.2024 направлялось на адресу зазначену в особовій картці працівника повідомлення про надання пояснень про відсутність на робочому місці 16.12.2024 про причини відсутності на робочому місці .

Щодо відсутності реєстрації службової записки в.о. начальника управління Клименка А.Д., зазначає, що відповідно до листа заступника начальника загального відділу міської ради Алли Скосар, службова записка була зареєстрована загальним відділом міської ради 16.12.2024 та була внесена в Журнал реєстрації внутрішніх документів .

Згідно табелю обліку робочого часу за другу половину грудня ОСОБА_1 , був відсутній на робочому місці: з 16 по 18 грудня 2024 року. Повідомлення про звільнення було направлено позивачу 18.12.2024 вих.378 та 23.12.2024 вих. 380 повторно.

Управлінням 06.12.2024 видано наказ «Про ведення журналів обліку робочого часу» №43-од. Проте ОСОБА_1 , 06.12.2024 відповідно до Акту взагалі був відсутній на робочому місці, а на наступний день 07.12.2024 відмовився ознайомлюватися з даним наказом, що підтверджується актами від 06.12.2024 та 07.12.2024. Даним Наказом визначено необхідність фіксації робочого часу працівників Управління та недопущення порушення трудової дисципліни. Така відмова працівника підтверджує систематичне порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 .

Крім того, зазначає, що Виконавчий комітет Конотопської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Також зазначає, що позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій Виконавчого комітету Конотопської міської ради та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на його думку, діями посадової особи та можливим завданням такої шкоди. Таким чином, заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди з виконавчого комітету Конотопської міської ради є недоведеним та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, отже не підлягають задоволенню.

Від міського голови м.Конотоп надійшов відзив на позов, в якому вимоги вважає безпідставними. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову. Зазначає, що відповідач, як міський голова міста Конотоп відповідно до пункту 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій.

Відповідно до п.1.2. Посадової інструкції ОСОБА_1 , начальник управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області призначається та звільняється з посади розпорядженням міського голови.

Так, в межах наданих повноважень було видано розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1 » від 18.12.2024 № 229-ОС у зв`язку з прогулом (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин працівника.

Дане розпорядження було видано з урахуванням: акту «Про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 », службової записки заступника начальника управління ЖКГ. в.о. начальника управління ЖКГ - А. Клименка, скріншоту сторінки з кабінету Пенсійного фонду та листа-вимоги про надання письмових пояснень.

При обранні виду стягнення було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, а саме: розпорядження міського голови від 11.12.2024 №223-ОС «Про оголошення догани ОСОБА_1», за неналежне виконання посадових обов`язків та розпорядження міського голови від 20.11.2024 № 203-ОД «Про проведення службового розслідування щодо начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області ОСОБА_1 », яким було відсторонено ОСОБА_1 з 20.11.2024 на час проведення службового розслідування від виконання обов`язків визначених посадовою інструкцією начальника управління та відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

16.12.2024 ОСОБА_1 , перебував на робочому місці, проте після 09.00 ранку, порушивши режим роботи залишив робоче місце, не повідомивши в.о. начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області Клименка А.Д. , першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, що координує діяльність управління або безпосередньо, ні міського голову, при цьому відповідно до п.1.4 начальник УЖКГ підпорядковується безпосередньо міському голові та заступнику міського голови відповідно до розподілу обов`язків.

З огляду на характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини позивача, негативні наслідки, які настали та ще можуть настати через вчинений проступок, а також встановлену законодавством дискрецію керівника у виборі виду дисциплінарного стягнення, вважаємо, що такий вид стягнення, як звільнення позивача із займаної посади є пропорційним і не надто суворим покаранням.

Підтримує відзиви, подані Виконавчим комітетом Конотопської міської ради та Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області.

Позивачем надано відповідь на відзив Виконавчого комітету Конотопської міської ради, в якому доводи відповідача вважає безпідставними, позов просить задовольнити. Звертає увагу, що відповідач неправомірно зазначає щодо відсутності необхідності та права позивача на звернення до конкретного лікувального закладу, в якому позивач попередньо отримував медичну допомогу. Зазначає, що позивач не має відповідати за належне відображення сповіщення в кабінеті страхувальника на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України про відкритий листом тимчасової непрацездатності.

Реєстр застрахованих осіб ведеться Пенсійним фондом на основі даних, що надходять з джерел, визначених законом, зокрема і зі звітності страхувальника. Звітність включає: повідомлення про прийняття на роботу, податковий розрахунок, відомості про трудову діяльність працівника та оперативне подання відомостей через веб-портал ПФУ. Інформація про зміни в трудових відносинах повинна подаватися роботодавцями не пізніше наступного дня після змін, що забезпечує своєчасне оновлення даних у Реєстрі. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд. Інформація до даного Реєстру вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, визначених ст. 18 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_1 17.12.2024 засобами електронного зв`язку із використанням електронного цифрового підпису було направлено повідомлення Конотопській міській раді, Виконавчому комітету та Управлінню житлово-комунального господарства Конотопської міської ради про його перебування на лікарняному у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності.

Навіть після отримання такого повідомлення ні Управління ЖКГ, ні інші відповідачі не вжили належних заходів щодо встановлення об`єктивних обставин та не повідомили ОСОБА_1 про те, що його листок тимчасової непрацездатності не відображається в кабінету страхувальника.

Від відповідача Виконавчого комітету Конотопської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначають, що обґрунтувань з яких об`єктивних причин ОСОБА_1 , перебуваючи на робочому місці не повідомив в.о. начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області Клименка А.Д., першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, що координує діяльність управління або безпосередньо міського голову, оскільки відповідно до п.1.4 начальник УЖКГ підпорядковується безпосередньо міському голові та заступнику міського голови відповідно до розподілу обов`язків про травму та погіршення самопочуття та необхідність звернення до лікувального закладу надано позивачем не було.

Також, позивачем не було надано УЖКГ Конотопської міської ради ні номера листка непрацездатності, ні повідомлено про медичну установу в якій такий лист було відкрито, що виключає можливість роботодавцю звернутися до медичної установи за отриманням інформації щодо відкриття листка непрацездатності його працівником.

Щодо відсутності в кабінеті страхувальника УЖКГ на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України інформації про відкриття листка непрацездатності, зазначає, що як вбачається з скріншоту наданого до відзиву на позовну заяву листка непрацездатності відкриті на ім`я ОСОБА_1 , 20.07.2024, 15.07.2024 , 07.10.2024, 16.10.2024, 22.10.2024, тобто і за 3 та 4 квартали 2024 року листки непрацездатності відображалися в кабінеті страхувальника УЖКГ не зважаючи на не подання податкової звітність за 3 квартал 2024р., тому відкриття лікарняного від 16.12.2024 викликає сумнів.

Від позивача надійшла відповідь на відзив міського голови м.Конотоп, в якому позивач зазначає, що у 2024 році страхувальник (Управління ЖКГ) мав подавати наступну звітність для внесення до Реєстру застрахованих осіб інформації про трудові відносини. Звертає увагу, що до позовної заяви додано Довідку за формою ОК-5 Пенсійного фонду України Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування індивідуальні відомості про застраховану особу станом на 06.01.2025, з якої вбачається, що навіть на січень 2025 року у Реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація по нарахованій заробітній платі за 3 квартал 2024 року (сторінка 3 довідки). Дане підтверджується також довідкою за формою ОК-7 станом на 06.01.2024, що відображає відомості за звітний місяць (чисельник - сума фактичного заробітку/доходу (грн); знаменник - ліва частина: кількість днів трудових або цивільно-правових відносин, проходження військової служби в місяці; знаменник - права частина: позначка про сплату страхових внесків) та надається за періоди, що наявні в Реєстрі застрахованих осіб, що надана до суду як додаток до відповіді на відзив виконавчого комітету Конотопської міської ради. В даній довідці також відображена інформація виключно за 6 місяців 2024 року, тобто податковий розрахункок за 3 квартал 2024 року, який мав бути поданий до 10 листопада 2024 року, управлінням ЖКГ не подано.

Від відповідача Управління ЖКГ Конотопської міської ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що згідно п.4.1. Колективного договору в Управлінні житлово-комунального господарства Конотопської міської ради передбачено відповідний режим роботи, який зобов`язуються виконувати всі працівники: початок робочого дня - 8:00 год., закінчення робочого дня: 17:15 год., п`ятниця - 16:00 год.; перерва для відпочинку і харчування: з 12 год. 00 до 13 год 00 хв., вихідні дні: субота та неділя.

Відповідно для планування робочого дня в Управлінні, начальником, в.о.начальника Управління (за відсутності начальника) щоденно о 8 год. 05 хв. організовується ранкова нарада, під час якої обговорюються та висвітлюються поточні питання. Відтак, 16.12.2024 о 8 год. 05 хв. у ОСОБА_1 була можливість повідомити в.о. начальника Управління - Клименка А.Д. про отриману травму побутового характеру.

Водночас, відповідно до п.1.4. Посадової інструкції начальника Управління: "Начальник Управління підпорядковується безпосередньо міському голові та заступнику міського голови, згідно розподілу обов`язків". Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 мав повідомити про отриману травму, якщо не в.о. начальника Управління - Клименка А.Д. , то першого заступника міського голови - Самсоненко С.А. або міського голову - Семеніхіна А.Ю., а згодом хоча б в телефонному режимі, що його стан здоров`я погіршився й він направляється до медичного закладу на обстеження.

Щодо повітряної тривоги 16.12.2024 зазначають, що 06.12.2024 в.о.начальника Управління - Клименком А.Д. , з метою фіксації робочого часу працівників Управління та недопущенням порушення трудової дисципліни було видано наказ №43-од «Про ведення журналів обліку робочого часу» відповідно до якого було впроваджено з 09.12.2024 журнал обліку робочого часу працівників Управління, в якому фіксуватиметься час виходу працівників на повітряні тривоги, а також для виконання службових обов`язків за межами будівлі Конотопської міської ради із зазначенням місця та мети; час повернення на робоче місце.

Однак, на момент ознайомлення з наказом ОСОБА_1 був відсутній на робочому о 15 год. 25 хв. (про що працівниками Управління було складено відповідний акт) й до кінця робочого дня (16 год. 00 хв.), враховуючи, що в цей момент повітряна тривога на території Сумської області не фіксувалась.

Відповідно до п.4.7. Колективного договору Управління для невідкладної та непередбачуваної роботи посадові особи зобов`язані за наказом начальника Управління з`явитись на службу у вихідні, святкові та неробочі дні, а також можуть бути відкликані із щорічної або додаткової відпустки. Так, згідно наказу виданого в.о. начальником Управління - Клименком А.Д. 06.12.2024 №44-од «Про залучення до роботи у вихідний день» у зв`язку з закінченням бюджетного року, формуванням паспортів, бюджетних запитів та звітів, до роботи у вихідний день 07.12.2024 було залучено всіх працівників Управління. Зважаючи на що, було й складено відповідний акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом.

Крім того, 16.12.2024 повідомлень від ОСОБА_1 у вигляді листів, СМС або телефонних дзвінків до міського голови, першого заступника міського голови, в.о. начальника Управління або до колег не надходило. Перше повідомлення про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці Управління отримало 17.12.2024 о 12 год. 11 хв. на електронну пошту, проте у листі була зазначена інформація про тимчасову непрацездатність, без зазначення причини, лікувального закладу та номеру листка непрацездатності.

Зокрема, після отримання даного листа Управлінням 17.12.2024 було надіслано запит до веб-порталу електронних послуг «Пенсійний фонд України», де листок непрацездатності ОСОБА_1 не відобразився (про що було зроблено відповідний скриншот). Останнім відображався листок непрацездатності ОСОБА_1 за період з 22.10.2024 по 25.10.2024, а також інші листки непрацездатності (20.07.2024, 15.07.2024, 07.10.2024, 16.10.2024), тобто і за 3 та 4 квартали 2024 року листки непрацездатності ОСОБА_1 відображалися в кабінеті Управління, не зважаючи на не подання податкової звітності за 3 квартал, що викликає сумніви щодо відкриття лікарняного від 16.12.2024.

Також звертають увагу суду, що Управлінням 16.12.2024 було надіслано позивачу лист-вимогу про надання пояснень про відсутність на робочому місці 16.12.2024 із зазначенням причин відсутності на робочому місці. Також, 18.12.2024 ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про звільнення, яке було продубльоване 23.12.2024 рекомендованим листом з врученням (отримано позивачем 17.01.2025).

Позивач надав додаткові пояснення у справі з урахуванням заперечень відповідачів, в яких зазначає, що відповідачем не було виконано обов`язок щодо відібрання у ОСОБА_1 пояснень стосовно його відсутності на робочому місці 16.12.2024 року, останнім було б надано всю інформацію, яка необхідна для встановлення фактичних обставин. Однак, вимога про надання пояснень ОСОБА_1 не направлялася та не вручалася ні поштою, ні особисто.

Щодо твердження представника відповідача щодо сумніву у виданих листків непрацездатності зазначає, що всі листки непрацездатності, зазначені відповідачем, сформовані та прийняті до граничного строку подання нової звітності, а саме до 10.11.2024, тому для їх формування системою використовувалися відомості про трудову діяльність за 2 квартал 2024 року, а з 10.11.2024 у зв`язку із неподанням такої звітності УЖКГ, листки непрацездатності не могли формуватися у зв`язку із відсутністю інформації про трудову діяльність особи у системі.

Відповідачем Конотопською міською радою надано письмові пояснення, а також після залучення співвідповідачем, також відзив на позовну заяву в якій зазначається, що відповідно до п.2.3. розділу ІI Колективного договору між управлінням житлово-комунального господарства Конотопської міської ради та трудовим колективом, кожен працівник зобов`язаний сумлінно і якісно виконувати свої обов`язки, працювати чесно і сумлінно, додержуватись трудової дисципліни, вимог нормативних актів .

Так, 16.12.2024 ОСОБА_1 , перебував на робочому місці, проте після 09.00 ранку, порушивши режим роботи залишив робоче місце не повідомивши в.о. начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області Клименка А.Д. , першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, що координує діяльність управління або міського голову.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Так, враховуючи, розпорядження міського голови від 11.12.2024 №223-ОС «Про оголошення догани ОСОБА_1» за неналежне виконання посадових обов`язків та розпорядження міського голови від 20.11.2024 № 203-ОД «Про проведення службового розслідування щодо начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області ОСОБА_1 », яким було відсторонено ОСОБА_1 з 20.11.2024 на час проведення службового розслідування від виконання обов`язків визначених посадовою інструкцією начальника управління та відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, відповідно до акту про відсутність на робочому місці, міським головою було винесено розпорядження міського голови «Про звільнення ОСОБА_1 » від 18.12.2024 № 229-ОС. Крім того, ОСОБА_1 , систематично порушував трудову дисципліну, що підтверджується Актом «Про відсутність на робочому місці» ОСОБА_1 від 06.12.2024.

Щодо відкриття листка непрацездатності в Комунальному некомерційному підприємстві «Центральна міська клінічна лікарня» Сумської міської ради, яка знаходиться в місті Суми, що розташоване більше ніж 100 км., від міста Конотоп, стає незрозуміло, як працівник не маючи наказу про відрядження в робочий час та в робочий день не повідомивши керівництво опинився в місті Суми.

Крім того, після відкриття лікарняного роботодавець отримує сповіщення в кабінеті страхувальника на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України, проте жодного повідомлення про відкриття лікарняного ОСОБА_1 , не надходило.

В.о. начальника управління Клименком А.Д. , 16.12.2024 направлялось на адресу зазначену в особовій картці працівника повідомлення про надання пояснень про відсутність на робочому місці 16.12.2024 про причини відсутності на робочому місці.

Щодо відсутності реєстрації службової записки в.о. начальника управління Клименка А.Д., зазначає, що відповідно до листа заступника начальника загального відділу міської ради Алли Скосар, службова записка була зареєстрована загальним відділом міської ради 16.12.2024 та була внесена в Журнал реєстрації внутрішніх документів.

Згідно табелю обліку робочого часу за другу половину грудня ОСОБА_1 , був відсутній на робочому місці: з 16 по 18 грудня 2024 року. Повідомлення про звільнення було направлено працівнику 18.12.2024 вих.378 та 23.12.2024 вих. 380 повторно.

Управлінням 06.12.2024 видано Наказ «Про ведення журналів обліку робочого часу» №43-од. Проте ОСОБА_1 , 06.12.2024 відповідно до Акту взагалі був відсутній на робочому місці, а на наступний день 07.12.2024 відмовився ознайомлюватися з даним наказом, що підтверджується актами від 06.12.2024 та 07.12.2024. Даним Наказом визначено необхідність фіксації робочого часу працівників Управління та недопущення порушення трудової дисципліни. Така відмова працівника підтверджує систематичне порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 .

З огляду на характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, доведеність його вчинення, наявність та ступінь вини позивача, негативні наслідки, які настали та ще можуть настати через вчинений проступок, а також встановлену законодавством дискрецію керівника у виборі виду дисциплінарного стягнення, вважає, що такий вид стягнення, як звільнення позивача із займаної посади є пропорційним і не надто суворим покаранням.

Позивачем надано відповідь на відзив Конотопської міської ради, в якому додатково зазначає, що вимога роботодавця продовжувати роботу під час повітряної тривоги без переміщення до безпечних умов (укриття) є незаконною, і працівник має право відмовитися її виконувати. У законодавстві немає норми, яка зобов`язувала б працівників відпрацьовувати час, проведений в укритті під час повітряної тривоги.

З огляду на зазначене, твердження відповідача щодо безпідставного та без попередження залишення позивачем робочого місця після 9-ої години ранку є дискредитація ОСОБА_1 без належних на те підстав. Докази оголошення повітряної тривоги та її тривалості позивачем надано до матеріалів справи. Крім того, зазначає, що відповідач умисно виправдовує протиправні дії шляхом зазначення додаткових підстав для винесення спірного розпорядження, що є недопустимим.

Більш того, необхідно зазначити, що розпорядження міського голови від 11.12.2024 №223-ОС «Про оголошення догани ОСОБА_1» є предметом розгляду іншої справи № 480/11063/24, що перебуває у провадженні Сумського окружного адміністративного суду. Цей факт є додатковим підтвердження здійснення мобінгу стосовно позивача з боку відповідачів, спрямованих на примушування ОСОБА_1 до звільнення із займаної посади за власним бажанням.

Відповідачем жодним чином не обґрунтовано правомірність звільнення із посади ОСОБА_1 , а всі зазначені аргументи відповідачів надуманими.

Стосовно звернення позивача до лікувального закладу в м. Суми, позивач зазначає, що обрання лікувального закладу та лікаря є виключним правом пацієнта і ставити його під сумнів є недоцільним, з урахуванням того, що всі попередні листки непрацездатності позивача відкривалися в цьому є медичному закладі.

Ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також судом було задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі співвідповідачем Конотопську міську раду.

Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач працював на посаді начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області, та розпорядженням міського голови м.Конотоп від 18.12.2024 за № 229-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено 18.12.2024 з посади начальника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Підставами звільнення позивача у спірному розпорядженні від 18.12.2024 зазначено: пункт 4 статті 40 КЗпП України, службова записка заступника Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області, виконуючого обов`язки начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області А. Клименка, акт про відсутність на робочому місці ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що в період з 16 по 20 грудня 2024 року перебував на лікарняному, у зв`язку із чим звільнення 18.12.2024 є незаконним, та звернувся до суду за захистом порушеного права на працю.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що склалися між сторонами у справі врегульовано нормами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон № 2493-IIІ), який регулює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до частини другої статті 2 цього Закону, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону, служба в органах місцевого самоврядування здійснюється на таких основних принципах: служіння територіальній громаді; поєднання місцевих і державних інтересів; верховенства права, демократизму і законності; гуманізму і соціальної справедливості; гласності; пріоритету прав та свобод людини і громадянина; рівних можливостей доступу громадян до служби в органах місцевого самоврядування з урахуванням їх ділових якостей та професійної підготовки; професіоналізму, компетентності, ініціативності, чесності, відданості справі; підконтрольності, підзвітності, персональної відповідальності за порушення дисципліни і неналежне виконання службових обов`язків; дотримання прав місцевого самоврядування; правової і соціальної захищеності посадових осіб місцевого самоврядування; захисту інтересів відповідної територіальної громади; фінансового та матеріально-технічного забезпечення служби за рахунок коштів місцевого бюджету; самостійності кадрової політики в територіальній громаді.

В статті 7 Закону № 2493-III зазначено, що правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 8 Закону № 2493-III встановлено, що основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є:

додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування;

додержання прав та свобод людини і громадянина;

збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків, а також іншої інформації, яка згідно із законом не підлягає розголошенню;

постійне вдосконалення організації своєї роботи, підвищення професійної кваліфікації;

сумлінне ставлення до виконання службових обов`язків, ініціативність і творчість у роботі;

шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування;

недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави.

За змістом статті 11 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" громадяни України, які вперше приймаються на службу в органи місцевого самоврядування (за винятком посад, зазначених в абзаці другому частини першої статті 10 цього Закону), у день прийняття відповідного рішення складають Присягу такого змісту: "Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки".

Відповідно до статті 19 Закону № 2493-III особливості дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування, вирішення інших питань, пов`язаних із службою в органах місцевого самоврядування, забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Суд звертає увагу, що Законом № 2493-III не визначено дисциплінарної відповідальності за невиконання посадовими особами місцевого самоврядування своїх посадових обов`язків, внаслідок чого, на відносини у частині дисциплінарної відповідальності посадових осіб місцевого самоврядування поширюються загальні положення законодавства України про працю.

Так, відповідно до статті 139 Кодексу законів про працю України визначені наступні обов`язки працівника: працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Згідно з статтею 142 Кодексу законів про працю України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил.

У деяких галузях економіки України для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Суд зазначає, що до посадових осіб органу місцевого самоврядування можуть застосовуватися лише загальні дисциплінарні стягнення, передбачені статтею 147 Кодексу законів про працю України: догана та звільнення.

За приписами статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Таким чином, системний аналіз наведених норм дає суду підстави для висновків, що об`єктивною стороною дисциплінарного проступку є порушення трудової дисципліни.

За змістом статті 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Так, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Суд зазначає, що законодавство України не містить визначення терміну "прогул", але з огляду на приписи частини 5 статті 242 КАС України, суд, у даному випадку, вважає за необхідне взяти до уваги правові висновки постанови Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 459/2618/17, де вказано, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому).

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №459/2618/17 вказано, що: "визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази".

У постанові Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №235/5659/20 зазначено, що: "прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності".

З системного аналізу правових норм, які регулюють спірні правовідносини встановлено, що у разі вчинення посадовою особою прогулу (у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, суб`єкт призначення має право притягнути таку особу до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

У разі ж встановлення систематичності (повторно протягом року) відповідного дисциплінарного проступку посадовою особою, суб`єкт призначення має право застосувати винятковий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з посади.

Відтак, для прийняття рішення притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за прогул необхідно встановити дві обставини: по-перше, встановити факт відсутності працівника на робочому місці протягом трьох годин або протягом цілого робочого дня; по-друге, з`ясувати причини такої відсутності та обґрунтовано вважати їх неповажними.

Отже, у випадку порушення посадовою особою місцевого самоврядування трудової дисципліни, до неї може бути застосовано таких захід стягнення як догана, перед накладенням якого, уповноважений орган повинен отримати письмові пояснення, з`ясувавши причини відсутності. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться роботодавцем на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення.

Суд зазначає, що за приписами статті 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Так, при наданні оцінки правомірності порядку накладання на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити із загальних правил притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, передбачених КЗпП України.

З викладеного встановлено, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинен містити чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення і час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин. При цьому, ознакою порушення працівником трудової дисципліни, яка може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності у формі звільнення з посади, є наявність вини в його діях чи бездіяльності, шкідливі наслідки та причинний зв`язок між ними і поведінкою правопорушника.

В даному випадку, судом враховується, що підставою для висновків про відсутність позивача 16.12.2024 протягом робочого дня на робочому місці стала службова записка в.о. начальника Управління (а.с.12).

Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області надіслало вимогу про надання письмових пояснень №16.12.2024 №377 про відсутність 16.12.2024 на робочому місці з 09-00 до 17-15 (а.с.143).

Разом із тим, доказів отримання позивачем зазначеної вимоги від 16.12.2024 матеріли справи не містять.

При цьому відповідно до акту Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області від 16.12.2024 зафіксовано відсутність на робочому місці ОСОБА_1 в період з 13:00 до 17-15 години(а.с.23).

Позивач відсутність 16.12.2024 на робочому місці не заперечує, разом із тим, зазначає, що відсутній був у зв`язку із перебуванням в лікарні.

Так, матеріалами справи підтверджується, що 16.12.2024 позивачу КНП «ЦМКЛ`СМР було створено медичний висновок про непрацездатність з 16.12.2024 до 20.12.2024 за №НЗСН-83В4-5298-9К2С від 16.12.2024 (а.с.30 зворотн.стор).

Судом враховується, що листок непрацездатності було оформлено позивачу не в день прийняття розпорядження про звільнення 18.12.2024, а в день звернення до лікарні 16.12.2024, що підтверджується даними медичного висновку про непрацездатність з 16.12.2024 до 20.12.2024 за №НЗСН-83В4-5298-9К2С від 16.12.2024.

Крім того, відповідно до журналу реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру по ККНВ «ЦМКЛ» СМР за 16.12.2024 за №10393 зафіксовано звернення 16.12.2024 позивача за медичною допомогою, відображено анкетні дані позивача, місце роботи, подію, що призвела до нещасного випадку, діагноз, вид травми, висновок про проведення відповідного огляду (а.с.31-32).

Відповідно до відповіді КНП «ЦМКЛ`СМР від 06.01.2024 №01-22/11/63 зазначено, що позивач 16.12.2024 дійсно звертався до ортопедично-травматологічного відділення №3, встановлено відповідний діагноз, у зв`язку із чим створено медичний висновок про тимчасову непрацездатність. Крім того, зазначено про те, що з огляду на відсутність інформації про трудові відносини на дату початку періоду непрацездатності виникла помилка обробки з боку Електронного реєстру листів непрацездатності, у разі отримання номеру МВТН, процес на стороні МІС лікаря та медичного закладу вважається виконаним та завершеним в повному обсязі (а.с.30-32).

Суд зазначає, що згідно Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожна людина має природне невід`ємне і непорушне право на охорону здоров`я. Відповідно до статті 3 даного Закону заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Листок непрацездатності - це багатофункціональний документ, який є підставою для звільнення від роботи у зв`язку з непрацездатністю та з матеріальним забезпеченням застрахованої особи в разі тимчасової непрацездатності. Так, у пунктах 1.1 та 1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ України від 13.11.2001 року N 455, зазначено, що тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених Інструкцією.

Згідно із ст. 1 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування є тимчасова втрата працездатності.

Електронний реєстр листків непрацездатності - система накопичення, зберігання та використання інформації про видані, продовжені та обліковані листки непрацездатності, що створюється як складова частина реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Медичний висновок про тимчасову непрацездатність - електронний документ, що формується на підставі медичних записів в електронній системі охорони здоров`я та містить висновок лікаря за результатами медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності, що засвідчує тимчасову непрацездатність та є підставою для створення листка непрацездатності;

Листок непрацездатності - сформований програмними засобами електронного реєстру листків непрацездатності на підставі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, і зареєстрований за єдиним реєстраційним номером цього реєстру електронний документ, що є підставою для звільнення від роботи, призначення страхових виплат відповідно до законодавства про соціальне страхування.

Посилання відповідача на те, що Електронному кабінеті страхувальника була відсутня інформація про відкритий лікарняний позивачу, чи сумніви у правомірності оформлення листа тимчасової непрацездатності позивача, суд зазначає, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що позивачу було безпідставно чи неправомірно оформлено листок тимчасової непрацездатності.

Відповідачами не надано доказів того, що вказаний листок непрацездатності визнано таким, який видано на незаконних підставах. Такі твердження судом визнаються безпідставними, не підтвердженими жодними доказами, є припущеннями відповідачів.

Так, відповідно до ст.. 27 Закону №1105 перевірка листків непрацездатності проводиться особами, уповноваженими правлінням Пенсійного фонду України на проведення перевірок обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності. Порядок здійснення особами, уповноваженими на проведення перевірок обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідачем не надано доказів ініціювання відповідної перевірки видачі позивачу листа непрацездатності, і ГУ ПФУ в Сумській області підтвердив не обґрунтованість видачі позивачу листа непрацездатності з 16.12.2024 до 20.12.2024.

Таким чином матеріалами справи підтверджується, що позивач 16.12.2024 був відсутній на робочому місці у зв`язку із зверненням до лікаря, а також оформлення 16.12.2024 у зв`язку із зазначеним листа тимчасової непрацездатності, а тому висновки відповідача про відсутність на роботі 16.12.2024 без поважних причин визнаються судом передчасними, не підтвердженими належними та допустимими доказами.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо скасування розпорядження про звільнення позивача з посади, судом визнаються правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом із тим, стосовно доводів позивача про факти цькування та мобінгу на робочому місці, дискримінації, психологічного тиску, суд зазначає, що наведені обставини не є підставою для задоволення позовних вимог, враховуючи ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження даних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на наведене, оскільки права позивача порушені, то вони підлягають відновленню шляхом скасування оскарженого наказу та поновлення позивача на посаді, з якої її було незаконно звільнено.

Правові наслідки незаконного звільнення працівника з роботи передбачені статтею 235 Кодексу законів про працю України. Так, вказана стаття передбачає, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (частина 2).

Так, вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням позивача починає свій відлік з 19.12.2024 та завершується 08.07.2025 (день ухвалення судом цього рішення).

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 за №100.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі № 2340/3023/18 (адміністративне провадження №К/9901/6896/19) зазначено: «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів».

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України за №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100).

Згідно довідки Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області №20 від 10.02.2025 середньомісячна заробітна плата позивача складає 14290,01 грн., середньоденна заробітна плата складає 1026,13 грн.

Оскільки вимушений прогул позивача складає 144 робочих днів у період з 19.12.2024 до 08.07.2025 включно, то на користь позивача слід стягнути з відповідача середній заробіток в сумі?147 762,72? грн (1026,13 грн х 144 день) за час вимушеного прогулу з утриманням податків та обов`язкових платежів.

Такий заробіток підлягає стягненню з роботодавця позивача, тобто з Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області та Виконавчого комітету Конотопської міської ради в солідарному порядку на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пунктах 2, 4 вказаної постанови зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно та якими доказами вона підтверджується. Факт заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що подає відповідний позов.

Крім того, за правилами частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі № 818/1394/17.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги, заявлені в п. 3 адміністративного позову, а саме підстави для стягнення моральної шкоди солідарно з Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області та Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області прийняттям незаконного розпорядження. Разом із тим, в межах даної справи зазначеними відповідачами не приймалося рішення щодо звільнення позивача з посади, права позивача зазначеними відповідачами порушено не було.

Позивач також зазначає, що дії відповідачів завдали моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість утримання батьків, неможливість знайти роботу з відповідним рівнем оплати праці, викликає сумнів у роботодавців щодо дисциплінованості особи та можливості належним чином виконувати посадові обов`язки, неможливість оформити допомогу по безробіттю, втрачено соціальні та ділові зв`язки у зв`язку із розголошенням відповідачами інформації про звільнення за дисциплінарний проступок.

При цьому, суд вказує на те, що в даному випадку відсутні будь-які докази причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачем обґрунтуваннями морально-психологічних випробувань і діями відповідачів щодо звільнення позивача.

Таким чином, наведені позивачем доводи щодо необхідності компенсувати моральну шкоду не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями зазначеними позивачем відповідачами та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України, а відтак підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Окрім цього, суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки, а саме незаконне звільнення не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №804/6922/16.

Крім того, згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення від 25.10.93 у справі "Гольм проти Швеції", від 29.11.96 у справі "Саундерс проти Сполученого Королівства", від 25.07.2001 у справі "Перна проти Італії", від 13.07.2006 у справі "Сілін проти України") визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.

Оскільки позивачем не доведено факт того, що оскаржуваним розпорядженням міського голови м.Конотоп позивачу заподіяно моральну шкоду виконавчим комітетом Котопської міської ради та Управлінням житлово-комунального господарства Конотопської міської ради саме в розмірі 50000 грн., а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між винесенням спірного розпорядження та заподіянням позивачеві шкоди, тому у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд вважає, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірність спірного розпорядження про звільнення позивача, натомість, доводи позивача підтверджені наявними в матеріалах справи доказами, а тому оскаржуване розпорядження слід визнати протиправним і скасувати.

Оцінивши докази, які є у справі, враховуючи те, що відповідачами належними та допустимими доказами не доведено правомірності звільнення позивача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до абзацу 8 статті 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Також згідно з пунктами 2-3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць (пункт 2) та поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3).

З огляду на викладене, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 14290,01 грн, з вирахуванням податків та обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міського голови Конотопської міської ради Сумської області Семеніхін Артем Юрійович, Виконавчого комітету Конотопської міської ради Сумської області Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення коштів - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м.Конотоп Семеніхіна Артема Юрійовича від 18.12.2024 за № 229-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) на посаді начальника управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області з 19 грудня 2024 року.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області (м.Конотоп, пр..Миру,8,і.к. 23045927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі ?147 762,72? грн. з утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді ОСОБА_1 та в частині стягнення з Управління житлово-комунального господарства Конотопської міської ради Сумської області (м.Конотоп, пр..Миру,8,і.к. 23045927) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,і.к. НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14290,01 грн., з утриманням з цієї суми належних до сплати податків і зборів.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Гелета