Справа № 380/5861/25
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Львів справа №380/5861/25

провадження № П/380/6976/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Давид О.Ю., та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з`явився,

відповідача: представник Садівник Н.Б.

третьої особи: представник Форет М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач/ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (відповідач/ГУ ДПС у Львівській області), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (третя особа/ГУ ДПС у Рівненській області), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 23 вересня 2024 року № 40278/13-01-07-09 про застосування відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 822 129,00 грн;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань понесені позивачем судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадові особи ГУ ДПС у Рівненській області склали акт фактичної перевірки № 12399/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 від 15.08.2024, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон № 265/95) («не ведення в порядку встановленому законодавством обліку запасів»). На підставі вказаного акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 40278/13-01-07-09 від 23.09.2024 (далі також спірне/оскаржуване ППР), яким на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПК України), статті 20 Закону № 265/95 застосувало до позивача штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 822129,00 грн.

Позивач не погоджується із викладеними в акті фактичної перевірки висновками, вважає, що оскаржуване ППР є протиправним та незаконним, оскільки він не допустив жодних порушень податкового законодавства, тож у посадових осіб податкового органу була відсутня підстава для проведення фактичної перевірки і, як наслідок, складення акта фактичної перевірки та винесення спірного ППР.

Позивач насамперед відзначає, що як слідує зі змісту наказу на проведення перевірки від 02.08.2024 року № 1928-п, правовою підставою її проведення є, зокрема підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, однак жодних документів, які б підтверджували наявність інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, а отже про підставу проведення перевірки контролюючим органом. У наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють (юридичні підстави). Отже, у зв`язку із цим, за встановлення протиправності дій податкового органу щодо призначення та проведення перевірки без законних на те підстав, позивач уважає, що оспорюване податкове повідомлення-рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

По суті правопорушень, позивач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 як на початку перевірки, так і під час перевірки надано та надіслано на адресу ГУ ДПС у Рівненській області на підставі ст. 85 ПК України для долучення до матеріалів перевірки наступні документи: копію договору комісії та акту приймання передачі товарів до договору комісії, копію форми обліку товарних запасів, а також інші документи.

Крім цього, 05 серпня 2024 року, тобто на початку проведення перевірки, представникам податкового органу були надані відповідні первинні документи, що не заперечується й інспекторами у самому акті фактичної перевірки.

Позивач стверджує, що документами, які підтверджують облік і походження товарів є як Форма ведення обліку товарних запасів, так і первинні документи.

У спірному випадку платником податків були надані належні документи, в тому числі, але не виключно, форми ведення обліку товарних запасів, договір комісії, акти приймання-передачі до нього, які беззаперечно підтверджують факт ведення обліку товарних запасів та їх походження, відтак, спростовують висновки податкового органу щодо не ведення в порядку встановленому законодавством обліку запасів.

Щодо комісійної торгівлі, позивач вказує, що основним актом, що регулює порядок укладення і виконання договору комісії є ЦК України, відтак, діє презумпція правомірності правочину. Також вказує, що у позивача відсутній обов`язок із надання квитанції, товарних ярликів та цінників. Із цих підстав, є безпідставним, і таким, що порушує права платника податків неврахування інспекторами акта приймання-передачі до договору комісії та Форми ведення обліку товарних запасів, які є належними, допустимими і достатніми доказами на підтвердження ведення обліку товарних запасів відповідно до вимог чинного законодавства та походження товарних запасів.

Звертає увагу, що ФОП ОСОБА_1 не отримував у порядку, визначеному 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України (абзац перший підпункту 86.7.5 пункту 86.7 статті 86 ПК України), відповідні рішення суб`єкта владних повноважень, а саме акт фактичної перевірки та спірне ППР.

У письмових поясненнях позивач підтримав доводи, наведені у позовній заяві та просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 23 вересня 2024 року № 40278/13-01-07-09.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити.

У позовній заяві позивач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи - судовий збір 6577,03 грн та витрати на правову допомогу - 10 000 грн.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що передумовою для прийняття рішення про проведення фактичної перевірки позивача було отримання від ДПС України листа від 22.06.2023 № 14597/7/99-00-07-04-03-07 про вжиття відповідних заходів податкового контролю.

Відповідач стверджує, що формулювання підстави проведення перевірки не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі, що і було дотримано при оформлені наказу від 02.08.2024 № 1929-п.

За наведених обставин відповідач уважає, що у ГУ ДПС у Рівненській області були підстави для проведення фактичної перевірки позивача та стверджує про відсутність порушень підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що унеможливлює скасування оскаржуваного ППР з підстав порушення процедури призначення фактичної перевірки, з огляду на постанову Верховного Суду від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23.

Відповідач вказує, що обставини щодо неналежного направлення податкового-повідомлення рішення не знайшли свого підтвердження, оскільки ГУ ДПС у Львівській області надає докази направлення податкового-повідомлення рішення ФОП ОСОБА_1 , в яких міститься квитанція про відправлення від 24.09.2024, а також рекомендоване повідомлення про вручення №809 і довідка про причини повернення, а саме оператор Укрпошти вказав причину - закінчення терміну зберігання.

Щодо порушення позивачем порядку ведення обліку товарів, відповідач зазначає, під час проведення фактичної перевірки, а саме на початок проведення перевірки, не надано у повному обсязі всі документи, які підтверджують придбання та/або походження товарів, які знаходяться в реалізації, було надано лише договір комісії від 01.08.2024 № ГР-01-08-24-РВ, додаток до договору № 1 - акт прийому-передачі товарів, договори про співпрацю з ФОП ОСОБА_2 від 01.08.2024,ФОП ОСОБА_3 від 01.08.2024, ФОП ОСОБА_4 від 01.08.2024, ФОП ОСОБА_5 від 01.08.2024, договір суборенди нежитлового приміщення, копію форми ведення обліку товарних запасів. Однак, прихідних накладних, виписка з банку про рух коштів по рахунку, трудові договори надані не були.

Відповідач покликається на вимоги наказу Міністерства зовнішніх економічних зав`язків і торгівлі України від 08.07.1997р. № 343, затверджений в Міністерстві юстиції України 19.08.1997р. № 324/2128 «Про затвердження Інструкції Про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами» та Наказу Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України від 13.03.1995р. № 37, затверджений в Міністерстві юстиції України 22.03.1995р. № 79/615 «Про затвердження Правил комісійної торгівлі непродовольчими товарами», та вказує, що на товари, які виставлені для продажу в торговому залі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », не встановлено товарні ярлики та цінники відповідно до вимог Інструкції та Правил.

Отже, виходячи з вищенаведеного та з того, що до перевірки не надано квитанції (другі примірники - комітентська картка), які виписуються на товар, прийнятий на комісію, а також на товарах, які виставлені для продажу в торговому залі магазину, не встановлено товарні ярлики та цінники, немає ознак комісійної торгівлі товарами в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому при проведенні фактичної перевірки контролюючим органом не враховано акт приймання-передачі товару до договору комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01.08.2024 на загальну суму 822129,00 грн в кількості 895 одиниць.

Відповідач відзначає, що статтею 20 Закону № 265/95 передбачена відповідальність не тільки за реалізацію необлікованих товарів, а і за ненадання документів, які підтверджують облік товарів. Тобто, ненадання під час проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що є у місці продажу, визначено самостійною підставою для застосування штрафної санкції. При цьому зазначеним Законом було уведено обов`язок суб`єктів господарювання надавати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів. Що у спірній ситуації і мало місце, оскільки ці документи були відсутні на початок проведення перевірки, про що було зазначено в акті фактичної перевірки. Просить врахувати правові позиції Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 808/2540/16 та від 23.10.2020 у справі № 816/2932/15.

Щодо судових витрат, відповідач зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечила у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просила у його задоволенні відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ГУ ДПС у Рівненській області у поданих до суду поясненнях зазначило, що фактична перевірка об`єкту (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») була проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 02.08.2024 №1929-п.

ГУ ДПС у Рівненській області проведена фактична перевірка магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт перевірки № 12399/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 від 15.08.2024 та прийняте спірне ППР № 40278/13-01-07-09 від 23.09.2024.

Третя особа зазначила, що зазначення в наказі будь-яких додаткових відомостей та фактичних обставин, що стали передумовою для призначення перевірки, приписами підпункту 81.1 статті 81 ПК України не вимагається. Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 листопада 2022 у справі №320/8042/21.

Щодо не ведення у порядку передбаченому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації позивачем, третя особа вказала, що до перевірки позивачем надано Договір комісії, акт приймання- передачі товарів до договору комісії на загальну суму 822129,00 грн (товарів переданих на комісію), які свідчать про те, що ФОП здійснює комісійну торгівлю товарами (непродовольчими) прийнятими на комісію.

Відповідно до вищевказаних документів, встановлено отримання позивачем - комісіонером, на комісію товарів на загальну суму 822129,00 грн. Також третя особа вказує на те, що позивач здійснює продаж технічно складних побутових товарів. Проте, до перевірки не надано документи, передбачені Правилами затвердженими наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків України №37 від 13.03.1995 (із змінами та доповненнями), та Інструкцією про порядок оформлення суб`єктами господарювання операцій при здійсненні комісійної торгівлі непродовольчими товарами, затвердженою наказом Міністерства зовнішніх економічних зв`язків і торгівлі України №343 від 08.07.1997 (із змінами та доповненнями).

Отже, перевіркою встановлено не ведення у порядку передбаченому законодавством обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та зберігання, на які не надано первинні документи (у паперовій, або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарів на загальну суму 822129,00 грн, чим порушено п. 12 ст. 13 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зі змінами та доповненнями.

Виходячи з вищенаведеного, третя особа висновує, що позивачем на початок проведення перевірки на вимогу контролюючого органу не надано документи, що підтверджують придбання та походження товарів, що реалізовувались та знаходяться в реалізації, у форматі, який дозволив би здійснити його перегляд та/або копіювання. Просить врахувати правові позиції Верховного Суду в аналогічній категорії справ.

Відтак, на думку ГУ ДПС у Рівненській області, у контролюючого органу були підстави для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, саме тому вважає вимоги позивача, викладені в позовній заяві необґрунтованими.

Представник третьої особи - ГУ ДПС у Рівненській області в судовому засіданні зазначену позицію підтримала, у задоволенні позовних вимог позивача просить відмовити повністю.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 28 березня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання. Залучено Головне управління Державної податкової служби у Рівненській області до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Львівській області та у Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області належним чином засвідчені копії: 1) документів, які стали підставою для призначення фактичної перевірки; 2) документів, які були враховані під час фактичної перевірки; 3) акта фактичної перевірки з додатками; 4) оспорюваного податкового повідомлення-рішення та розрахунку до нього.

Ухвалою суду від 16 травня 2025 року задоволено заяву представника позивача від 14 травня 2025 року про участь в судовому провадженні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 20 травня 2025 року задоволено заяву представника третьої особи від 19 травня 2025 року про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 26 травня 2025 року клопотання представника позивача від 21 травня 2025 року про участь в судовому провадженні в режимі відеоконференції повернуто заявнику без розгляду.

В судовому засіданні 03.06.2025 ухвалою суду, яка занесена в протокол судового засідання було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 13 червня 2025 року задоволено клопотання представника третьої особи від 03 червня 2025 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Суд заслухав пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює підприємницьку діяльність з 09.04.2024 року. Основний вид діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

З 13 год. 51 хв. 05 серпня 2024 року до 16 год. 25 хв. 14 серпня 2024 року посадові особи ГУ ДПС у Рівненській області на підставі направлень від 02 серпня 2024 року провели фактичну перевірку суб`єкта господарської діяльності фізичної особи- ОСОБА_6 , а саме господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Фактична перевірка зазначеного об`єкту (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») була проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 02.08.2024 №1929-п «Про проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 ».

За результатами проведеної перевірки посадові особи ГУ ДПС у Рівненській області, склали акт фактичної перевірки № 12399/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 від 15.08.2024, яким, серед іншого, встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» («не ведення в порядку встановленому законодавством обліку запасів»).

Від підпису акта перевірки та отримання його примірника продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 відмовився, про що посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області складено акт від 14.08.2024 (а.с. 77 т. 1).

05.08.2024 та 14.08.2024 ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ГУ ДПС у Рівненській області для долучення до матеріалів перевірки наступні документи: копії договору комісії та актів приймання-передачі товарів до договору комісії, копію форми обліку товарних запасів, копію договору суборенди, копії договорів про співпрацю.

На підставі акта фактичної перевірки № 12399/Ж5/17-00-07-05-17/ від 15.08.2024 ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 23 вересня 2024 року № 40278/13-01-07-09, яким за порушення пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, статті 20 Закону № 265/95 застосувало до ФОП ОСОБА_1 штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 822129,00 грн.

28 листопада 2024 року позивач подав до ГУ ДПС у Львівській області скаргу. Докази розгляду якої у матеріалах справи відсутні.

Уважаючи податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 23 вересня 2024 року № 40278/13-01-07-09 протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

Щодо правових підстав для проведення фактичної перевірки позивача суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).

Одним із видів податкового контролю за дотриманням вимог податкового та іншого законодавства відповідно до статті 75 ПК України є право контролюючих органів на проведення камеральної, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичної перевірки.

Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.

Так, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання норми пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі № 420/9909/23 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду висловив правову позицію у подібних правовідносинах, зокрема:

«Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки».

Матеріалами справи підтверджено, що передумовою для прийняття рішення про проведення фактичної перевірки позивача було отримання від ДПС України від 22.06.2023 № 14597/7/99-00-07-04-03-07 щодо ризиків у діяльності фізичних осіб підприємців та юридичних осіб, які перебувають на податковому обліку, можливих фактів порушень несплати податків, виконання вимог податкового та іншого законодавства, а також Доповідна записка Управління податкового обліку ГУ ДПС у Рівненській області від 02.08.2024 № 2881/17-00-07-05-10.

У аспекті наведеного суд також звертає увагу на те, що наказ ГУ ДПС у Рівненській області від 02.08.2024 №1929-п «Про проведення фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 » містить відомості, зокрема, про:

- мету перевірки дотримання норм законодавства з питань регулювання обліку готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, ведення касових операцій, наявності свідоцтв, ліцензій, у тому числі на виробництво, обіг та зберігання підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами);

- вид перевірки фактична перевірка;

- підстави для проведення перевірки підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України (порушення порядку проведення розрахунків);

- об`єкта, перевірка якого проводитиметься, магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

Тож з урахуванням встановлених обставин справи суд уважає, що в контролюючого органу були наявні достатні правові підстави для проведення фактичної перевірки позивача. Зміст наявного у цій справі наказу про проведення фактичної перевірки відповідає усім передбаченим податковим законодавством вимогам.

У зв`язку з цим суд оцінює критично та відхиляє покликання позивача на відсутність у контролюючого органу правових підстав для проведення фактичної перевірки.

Щодо тверджень позивача стосовно порушень відповідачем підпункту 86.7.1 пункту 86.7 статті 86 ПК України (абзац перший підпункту 86.7.5 пункту 86.7 статті 86 ПК України), суд зазначає наступне.

Згідно із пункту 86.5. ст. 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки) (п. 86.7. ст. 86 ПК України).

Судом встановлено, що від підпису акта перевірки та отримання його примірника продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_3 відмовився, про що посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області складено акт від 14.08.2024 (а.с. 77 т. 1), отже позивач був обізнаний про наявність акту фактичної перевірки.

Також, матеріалами справи підтверджено, що спірне податкове повідомлення рішення скеровано на адресу позивача відповідно до квитанції про відправлення від 24.09.2024, а також рекомендованого повідомлення про вручення №809, яке містить довідку про причини повернення - закінчення терміну зберігання. (а.с. 79 т. 1).

Крім цього, позивач скористався правом подати додаткові документи і пояснення відповідно до п. 86.7. ст. 86 ПК України, а саме 14.08.2024 ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ГУ ДПС у Рівненській області наступні документи: копії договору комісії та актів приймання-передачі товарів до договору комісії, копію форми обліку товарних запасів, копію договору суборенди, копії договорів про співпрацю.

Відтак, доводи позивача щодо незаконності дій працівників ДПС не знайшли підтвердження під час розгляду справи, а тому підстави для констатації факту навмисного невиконання норм податкового законодавства відповідачем та третьою особою, у суду відсутні.

Щодо виявленого під проведення фактичної перевірки позивача порушення суд зазначає таке.

Відповідно до приписів пункту 177.10 статті 177 ПК України фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Облік доходів і витрат від виробництва та реалізації власної сільськогосподарської продукції ведеться окремо від обліку доходів і витрат від здійснення інших видів господарської діяльності.

Типова форма, за якою здійснюється облік доходів і витрат, та порядок ведення такого обліку визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Фізичні особи-підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Розділ ІІ Закону № 265/95 урегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідальність за порушення вимог Закону № 265/95 унормована приписами розділу V цього Закону.

Стаття 20 Закону № 265/95 передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Отже, обов`язок суб`єкта господарювання, передбачений пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95, полягає у веденні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів, здійсненні продажу лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Водночас вказаною нормою права визначено, що на початок проведення перевірки суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючому органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). У разі невиконання суб`єктом господарювання зазначених обов`язків до нього застосовується фінансова санкція на підставі статті 20 Закону № 265/95.

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2021 року № 496.

У Порядку № 496 терміни вживаються в таких значеннях:

документи, які підтверджують облік та походження товарів - Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку (далі - Форма обліку), та первинні документи;

первинні документи - опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта / номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

Опис залишку товарів на початок обліку складається в довільній формі та має містити інформацію про: найменування товарів, наявних у такої ФОП на дату набуття ним обов`язку щодо ведення обліку товарних запасів, кількості таких товарів (із зазначенням одиниці виміру) та їх вартості, самостійно визначеної ФОП.

У первинних документах, що засвідчують знищення, втрату або використання товарів на власні потреби, зазначається вартість товару за ціною придбання, підтвердженою обліком товарів, визначеним цим Порядком, та не зазначаються реквізити постачальника і отримувача товару;

товарні запаси - сукупність товарів, що утримуються ФОП для подальшого продажу (надання послуг).

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 496 визначено, що облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.

ФОП, яка здійснює діяльність у декількох місцях продажу (господарських об`єктах), веде облік товарних запасів також за кожним окремим місцем продажу (господарським об`єктом) на підставі первинних документів, які підтверджують отримання товарів такою ФОП або окремим місцем продажу (господарським об`єктом), та/або первинних документів на внутрішнє переміщення товарів між ФОП та його окремими місцями продажу (господарськими об`єктами). Первинні документи на внутрішнє переміщення товарів є невід`ємною частиною такого обліку.

Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.

Форма обліку ведеться за вибором ФОП у паперовій або в електронній формі.

Форма обліку має містити зазначені в довільному порядку дані ФОП: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки ФОП або серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті, податкова адреса, назва та адреса місця продажу (господарського об`єкта) або місця зберігання, в межах якого ведеться облік. Для паперової форми обліку зазначені дані мають міститися на титульному аркуші.

Під час ведення обліку товарних запасів у паперовій формі записи у Формі обліку виконуються розбірливо чорнилом темного кольору або кульковою ручкою (пункт 7 розділу ІІ Порядку № 496).

За змістом пунктів 9 - 11 Порядку № 496 заборонено продаж товарів, на які у місцях продажу таких товарів (господарських об`єктах) відсутні:

1) первинні документи, записи про які внесено до Форми обліку;

2) відповідні записи у Формі обліку про наявні первинні документи;

3) первинні документи і записи у Формі обліку про такі первинні документи.

Форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.

Такі документи щомісячно групуються в хронологічному порядку їх відображення у Формі обліку та/або підшиваються для подальшого зберігання разом із Формою обліку, в якій інформацію про такі документи відображено.

Форма обліку, первинні документи, які підтверджують облік та походження товарів, надаються посадовій особі контролюючого органу на її вимогу під час проведення перевірки. У разі якщо оригінали первинних документів відсутні у місці продажу, посадовій особі контролюючого органу можуть бути надані копії таких первинних документів з подальшим пред`явленням їх оригіналів до закінчення перевірки (за потреби).

Такі документи надаються особисто ФОП або особою, яка фактично здійснює продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такої ФОП.

Форма обліку в електронній формі на вимогу посадових осіб контролюючого органу має бути візуалізована у форматі, який дозволяє такій особі здійснити його перегляд та/або копіювання.

У цій справі суд встановив, що на початок проведення фактичної перевірки позивач надав контролюючому органу такі документи, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації:

- договір комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 як Комітентом та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як Комісіонером (а.с. 21-22 т. 1);

- акт приймання-передачі товарів від 01.08.2024 року до Договору комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року, складений про те, що Комітент відповідно до договору комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року передав Комісіонеру на комісію Товари, що зазначені в акті (всього 895 одиниць товару на суму 822129,00 грн (а.с. 22 (зворот) 28 т. 1);

- акт приймання-передачі товарів від 05.08.2024 року до Договору комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року, складений про те, що Комітент відповідно до договору комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року передав Комісіонеру на комісію Товари, що зазначені в акті (всього 38 одиниць товару на суму 52479,70 грн (а.с. 29 т. 1);

- Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 (облік за серпень 2024 року) (а.с. 30 т. 1).

Так, матеріалами справи, зокрема, фіскальними чеками Укрпошти від 05.08.2024 року та від 14.08.2024 року разом із описами вкладення від цих же дат (а.с. 31 (зворт) 34 т. 1) підтверджено надання контролюючому органу документів щодо належного обліку товарних запасів, які не були взяті ним до уваги.

Факт надання вказаних документів відображений контролюючим органом в п. 2.2.20 та п. 4.5 акта фактичної перевірки № 12399/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 від 15.08.2024, тож суд відхиляє доводи відповідача про те, що ці документи були відсутні на початок проведення перевірки.

Водночас контролюючий орган, попри надані позивачем документи, вказує, що позивачем не надано первинних документів щодо отримання (надходження) товару у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , а саме не надано квитанції (другі примірники - комітентська картка), які виписуються на товар, прийнятий на комісію, а також на товарах, які виставлені для продажу в торговому залі магазину, не встановлено товарні ярлики та цінники, немає ознак комісійної торгівлі товарами в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », зробивши на підставі цього висновок про порушення позивачем встановленого порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які необліковані у встановленому порядку та за встановленою формою.

Суд критично оцінює такий висновок відповідача, оскільки за змістом приписів Порядку № 496 документами, які підтверджують облік та походження товарів, є Форма ведення обліку товарних запасів, визначена додатком до цього Порядку, та первинні документи.

Своєю чергою, первинними документами згідно з Порядком № 496 є опис залишку товарів на початок обліку, накладні, транспортні документи, митні декларації, акти закупки, фіскальні чеки, товарні чеки, інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (найменування суб`єкта господарювання, реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) або код згідно з ЄДРПОУ суб`єкта господарювання, серія та номер паспорта/номер ID картки для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття РНОКПП та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку в паспорті), дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У розглядуваній ситуації позивач, як вже зазначено судом вище, надав контролюючому органу договір комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року, акт приймання-передачі товарів від 01.08.2024 року та акт приймання-передачі товарів від 05.08.2024 року до Договору комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року, Форму ведення обліку товарних запасів ФОП ОСОБА_1 (облік за серпень 2024 року).

Жодних зауважень щодо змісту, форми тощо цих документів контролюючий орган в акті перевірки не зазначив. Також будь-яких застережень стосовно правильності заповнення позивачем Форми ведення обліку товарних запасів в акті перевірки податковий орган не навів.

Водночас суд встановив, що договір комісії № ГР-01-08-24-РВ від 01 серпня 2024 року, акт приймання-передачі товарів від 01.08.2024 року та акт приймання-передачі товарів від 05.08.2024 року до нього містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару (постачальник (Комітент) фізична особа-підприємець ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_2 ), отримувач (Комісіонер) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), дату проведення операції (01 серпня та 05 серпня 2024 року передання товарів, зазначених в актах, на комісію), найменування, кількість та вартість товару (всього 895 одиниць товару на суму 822129,00 грн та всього 38 одиниць товару на суму 52479,70 грн (найменування, кількість та вартість кожної окремої одиниці товару чітко зазначені в актах)).

Тобто, вказані документи повною мірою ідентифікують постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару та мають всі ознаки первинних, які передбачені Порядком № 496.

З урахуванням наведеного суд уважає, що надані позивачем контролюючому органу під час фактичної перевірки документи є, у розумінні приписів Порядку № 496, належними документами, які підтверджують облік та походження товарів за місцем їх реалізації.

Своєю чергою, податковий орган, ігноруючи надані позивачем документи та стверджуючи про неподання та відсутність первинних документів щодо отримання (надходження) товару (прихідні) не вказав у акті перевірки, які ж саме конкретні первинні документи позивачу належало надати.

У відзиві на позовну заяву відповідач відзначає, що первинними є ті документи, які передбачені Порядком № 496.

Суд цього не заперечує, утім, відзначає, що за приписами вказаного Порядку до первинних належать, зокрема, й інші документи, що містять реквізити, які дозволяють ідентифікувати постачальника та отримувача товару, дату проведення операції, найменування, кількість та вартість товару.

У спірній ситуації такі документи, як встановив суд вище, були надані позивачем податковому орану, проте безпідставно ним проігноровані.

Суд повторно наголошує, що не заслуговують на увагу доводи відповідача, які викладені у відзиві на позовну заяву, щодо неподання форми ведення обліку товарних запасів саме на початок перевірки 05.08.2024 року, адже саме 05.08.2024 ФОП ОСОБА_1 надіслано на адресу ГУ ДПС у Рівненській області для долучення до матеріалів перевірки наступні документи: копії договору комісії та актів приймання-передачі товарів до договору комісії, копію форми обліку товарних запасів, копію договору суборенди, копії договорів про співпрацю.

У поясненнях на позовну заяву третя особа стверджує, що позивач здійснює торгівлю складними технічно побутовими товарами. Водночас, жодних належних та допустимих доказів у підтвердження даних обставин, на які покликається третя особа, до матеріалів не надано. Відсутні такі докази щодо реалізації складними технічно побутовими товарами, і у додатках до акта фактичної перевірки від 15.08.2024 року.

Беручи до уваги викладене у сукупності, суд уважає, що висновок контролюючого органу про порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 повністю спростовується наявними у матеріалах справи та дослідженими судом доказами, є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на що правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності на підставі статті 20 Закону № 265/95 відсутні.

За цих обставин податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 23 вересня 2024 року № 40278/13-01-07-09 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 822129,00 грн, не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тому його належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

У процесі розгляду справи суд не встановив інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору. А інші доводи та заперечення учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог частини першої, пункту другого частини другої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (абзац перший частини першої статті 139 КАС України).

Суд встановив, що за подання цього позову до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 6577,03 грн. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача належить стягнути 6577,03 грн сплаченого судового збору.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає, що станом на момент ухвалення судом рішення у цій справі докази їх понесення позивачем у матеріалах справи відсутні, при цьому у судовому засіданні представник позивача зазначила, що вимоги стосовно відшкодування таких судових витрат вона не заявляє, а відшкодуванню у цій справі підлягає лише сума сплаченого позивачем судового збору. Тож з урахуванням викладеного питання розподілу витрат на правничу допомогу суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головного управління Державної податкової служби у Рівненській області (вул. Відінська, 12, м. Рівне, 33000) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Львівській області від 23 вересня 2024 року № 40278/13-01-07-09.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 6577,03 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повне рішення складено 07 липня 2025 року.

Суддя Клименко О.М.