Справа № 560/9713/25
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9713/25
УХВАЛА

іменем України

08 липня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі судді Матущака В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 з 02.03.2023 по 06.12.2024 грошового забезпечення, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти.

2. Зобов`язати військову частину військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 02.03.2023 по 30.12.2023, а також всі інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023.

3. Зобов`язати військову частину військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення з 01.01.2024 по 06.12.2024, а також всі інші належні за цей період додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024.

Ухвалою від 10.06.2025 суд позовну заяву залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач 18.06.2025 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 23.06.2025 суд визнав неповажними підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, зазначені у заяві від 18.06.2025 та продовжив ОСОБА_1 процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

На виконання вимог вказаної ухвали позивач 03.07.2025 подав заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказує, що предметом розгляду даної справи є порушення законодавства про оплату праці та невиплата в повному обсязі належного позивачу при звільненні зі служби грошового забезпечення (заробітної плати), у зв`язку з цим згідно Закону України "Про оплату праці" обов`язок письмового повідомлення про нараховане та виплачене грошове забезпечення (заробітну плату) з розшифровкою по видах із зазначенням конкретних сум, покладається безпосередньо на роботодавця.

Позивач зазначає, що відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення відповідач йому надав 30.05.2025, тому строк звернення до суду не пропущено. Крім того, позивач вказує, що після звільнення він постійно лікувався.

Дослідивши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України, яким врегульовані строки звернення до адміністративного суду за захистом прав, є загальним законом, який не містить норм, які б урегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення).

Водночас, КАС України передбачає, що строк звернення до суду може встановлюватися іншими спеціальними законами.

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, оскільки, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

При цьому, 19.07.2022 набрав чинності Закон України №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено в новій редакції норму статті 233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Отже, з 19.07.2022 законодавцем передбачено тримісячний строк для звернення працівника до суду з позовом про виплату заробітної плати.

Разом з тим, пунктом 1 Прикінцевих положень КЗпП зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 27.06.2023 №651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином з 01.07.2023 строк звернення до суду із позовом про виплату заробітної плати (грошового забезпечення) регламентується статтею 233 КЗпП України і складає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №280/6779/22.

З матеріалів справи встановлено, що позивач звільнений з військової служби 06.12.2024 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 №351.

В обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду, позивач зазначає що відомості щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення відповідач надав 30.05.2025, а також те, що після звільнення зі служби він постійно лікувався. На підтвердження вказаних обставин надав копії медичних документів, тому вважає, що строк звернення до суду не пропущено.

Суд не погоджується з твердженням позивача щодо поважності причини пропуску звернення його до суду з цим позовом та звертає увагу на таке.

Згідно вказаного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 №351 зазначено:

- виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 567% місячного грошового забезпечення, надбавку за особливості проходження військової служби 65% з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років з 01 по 06 грудня 2024.

- відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

- виплатити грошову компенсацію за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік..

- виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби від 17.09.2014 №460 у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, тобто за 32 повних календарних місяців у сумі 26638,08 грн.

Таким чином, у наказі про звільнення роботодавець повідомив працівника про види грошового забезпечення, яке належить нарахувати та виплатити при звільненні, тобто, з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2024 №351 про звільнення з військової служби, позивач мав дізнатися про ненарахування та невиплату йому станом на день звільнення (06.12.2024) грошового забезпечення.

Отже, позивач мав право звернутись до суду з цим позовом упродовж трьох місяців з 06.12.2024, тобто до 07.03.2025.

Однак, позовна заява подана до суду 04.06.2025, тобто з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Разом з тим, позивач зазначає про те, що після звільнення він постійно лікувався та на підтвердження вказаних обставин позивач надав:

- витяг з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи від 12.06.2025;

- консультативні висновки від 02.05.2025 та від 06.05.2025;

- виписку із медичної карти стаціонарного хворого, згідно якого встановлено, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 07.04.2025 по 17.04.2025;

- копію витягу з медичної карти хворого, згідно якої не можливо встановити особу хворого та в якому зазначено дати відвідування лікарів-спеціалістів, висновки лікарів та призначення ними амбулаторного лікування хворому.

Проте надані позивачем медичні документи не підтверджують відсутність у позивача можливості звернутися до суду з позовом про виплату грошового забезпечення.

Окрім того, адміністративне судочинство передбачає захист прав, свобод, інтересів особи через його представника.

Отже, на думку суду, позивач з 06.12.2024 мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про порядок нарахування грошового забезпечення, його складових, в тому числі за участю представника, чого позивачем тривалий час не було здійснено, що свідчить про триваючу пасивну поведінку позивача.

При цьому, звернення позивача до відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку (постанова Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19).

Суд звертає увагу, що заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості. Відповідно з цим, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Жодних доказів існування обставин, які були б об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду, позивачем у заяві не наведено, тому суд визнає зазначені позивачем підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду неповажними.

Суд наголошує, що позивач звільнився зі служби в період, коли діяла нова редакція статті 233 КЗпП України.

У справі ж, що розглядається, на момент звернення позивача до суду а саме 06.06.2025 з позовом про виплату грошового забезпечення, в Україні не діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що вказує на правомірність застосування до спірних правовідносин строків, встановлених статтею 233 КЗпП України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 28.08.2024 у справі №580/9690/23 та від 27.12.2024 у справі №420/15311/23, від 09.01.2025 у справі №500/6880/23.

Вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду визнаються неповажними, а тому заява позивача від 03.07.2025 задоволенню не підлягає.

За змістом частин 1 та 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи що подане позивачем пояснення не усуває недоліків позовної заяви, залишеної без руху ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.06.2025, суд вважає за необхідне позовну заяву повернути позивачеві.

Керуючись частиною 2 статті 123, статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

визнати неповажними підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, зазначені у заяві від 03.07.2025.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддяВ.В. Матущак