Справа № 400/934/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/934/25

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата і місце ухвалення: 28.04.2025 р., м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Потомському А. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу від 12 грудня 2024 року № 474 ор «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді головного державного інспектора Березанської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області з 31.12.2024 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 01.01.2025 року до дати винесення рішення суду у сумі 43028,44 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недотримання відповідачем при її звільненні вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу», а саме позивач вважає, що їй безпідставно не були запропоновані всі наявні вакантні посади та не враховано її переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області Державної податкової служби України від 12 грудня 2024 року № 474 ор «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Березанської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області з 01.01.2025 року. Стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2025 року по 28.04.2025 року у сумі 132017,92 грн. без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць в розмірі 32270 грн. 96 коп. Допущено рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора Березанської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області з 01.01.2025 року та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 32270 грн. 96 коп. до негайного виконанню.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що наказ ГУДПС у Миколаївській області від 12.12.2024 року № 474-ор «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 » прийнято відповідно до норм чинного законодавства з дотриманням порядку вивільнення позивача з посади державної служби та виплат всіх належних їй сум при звільненні, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 з 1999 року працювала на різних посадах в органах державної податкової служби.

16.01.2024 року позивача було призначено на посаду старшого державного інспектора Березанської державної податкової інспекції у порядку переведення з Головного управління ДПС у Миколаївській області.

30.09.2024 року ОСОБА_1 було переведено на посаду головного державного інспектора Березанської державної податкової інспекції, як таку, що пройшла за конкурсом в порядку просування по службі.

08.11.2024 року було видано наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області № 62-ор «Про введення в дію переліку № 1 змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області», згідно з п. 1 якого встановлено, що з 11.11.2024 року вводиться в дію перелік № 1 змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУ ДПС у Миколаївській області.

Пунктом 2 вказаного наказу управлінню персоналу ГУДПС у Миколаївській області доручено здійснити комплекс заходів щодо переведення працівників ГУДПС у Миколаївській області згідно з чинним законодавством України відповідно до переліку № 1 змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУДПС у Миколаївській області.

02.12.2024 року позивач отримала попередження від Головного управління ДПС у Миколаївській області про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та наступне звільнення, в якому було зазначено, що відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» позивача попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з посади головного державного інспектора Березанської державної податкової інспекції ГУДПС у Миколаївській області не раніше ніж 30 календарних днів з моменту ознайомлення з попередженням.

13.12.2024 року позивач подала заяву до в.о. начальника ГУДПС у Миколаївській області про скорочення терміну дії попередження про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та наступного звільнення і просила її звільнити з 31.12.2024 року.

16.12.2024 року ОСОБА_1 отримала пропозицію про переведення на наступні посади:

- головного державного інспектора відділу перевірок платників основних галузей економіки, у сфері матеріального виробництва, торгівлі та послуг управління податкового аудиту ГУДПС у Миколаївській області;

- головного державного інспектора відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту ГУДПС у Миколаївській області;

- головного державного інспектора відділу трансфертного ціноутворення ГУДПС у Миколаївській області;

- головного державного інспектора відділу трансфертного ціноутворення ГУДПС у Миколаївській області;

- головного державного інспектора Первомайського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб ГУДПС у Миколаївській області.

16 грудня 2024 року ОСОБА_1 погодилась із переведенням на посаду державного інспектора відділу трансфертного ціноутворення ГУДПС у Миколаївській області, про що зазначила у пропозиції про переведення.

31 грудня 2024 року позивач була ознайомлена з наказом Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12 грудня 2024 року № 474 ор «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 31 грудня 2024 року з посади головного державного інспектора Березанської державної податкової інспекції Головного управління ДПС у Миколаївській області у зв`язку із скороченням чисельності і штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Головного управління ДПС у Миколаївській області, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній вирішуючи справу, з огляду на викладене.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі Закон № 889-VIII), цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону № 889-VIII.

Згідно п. 1 ч. 1, ч.ч. 3-5 ст. 87 Закону № 889-VIII, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Колегія суддів зазначає, що існування обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII, включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме: з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Тобто, суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VІІІ законодавець чітко визначив можливість звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (зокрема, у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців) виключно за відсутності можливості запропонувати йому відповідні посади або в разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Колегія суддів наголошує, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак відповідач у межах спірних правовідносин був зобов`язаний дотриматися визначеної законом процедури вивільнення державних службовців.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не дотримався визначеної законом процедури звільнення позивача з посади державної служби згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ, з огляду на викладене.

Так, відповідно до змін до Штатного розпису на 2024 рік ГУДПС у Миколаївській області, які затверджені в.о. Голови ДПС України 05.11.2024 року, та наказу ГУДПС у Миколаївській області від 08.11.2024 року № 62-ф про введення в дію цих змін до Штатного розпису, 02.12.2024 року позивачу під розписку вручено попередження про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та наступне звільнення згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, одночасно із попередженням позивача про наступне звільнення відповідачем їй не були запропоновані вакантні рівнозначні посади державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Відповідач 12.12.2024 року прийняв наказ про припинення державної служби та звільнення позивача з 31.12.2024 року згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ не запропонувавши позивачу вакантні рівнозначні посади державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей одночасно із попередженням позивача про наступне звільнення та до дати прийняття наказу про звільнення.

Обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо прийняття 12.12.2024 року наказу про припинення державної служби та звільнення позивача з 31.12.2024 року, відповідач посилається на обставини щодо подання позивачем заяви про скорочення терміну дії попередження та її звільнення з 31.12.2024 року.

Позивач визнає факт подання вказаної заяви, однак, посилається на те, що така заява була подана 13.12.2024 року через Viber, на підтвердження чого надано до суду відповідний скріншот з телефону.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що наведений скріншот не є доказом в розумінні КАС України, а тому, не може бути прийнятий до уваги судом.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з боку відповідача не надано доказів щодо дати отримання заяви позивача про скорочення терміну дії попередження та її звільнення з 31.12.2024 року, доказів щодо реєстрації цієї заяви в журналі вхідної кореспонденції.

Відповідач в наказі від 12.12.2024 року про звільнення позивача посилається на заяву позивача, проте, не вказує ані дату цієї заяви, ані її вхідний номер.

Тобто, відповідач не спростовував повідомлені позивачем обставини щодо дати подання нею заяви про скорочення терміну дії попередження та її звільнення.

Більш того, колегія суддів наголошує, що подана позивачем заява про скорочення терміну дії попередження та її звільнення не позбавляє її гарантій, які надані їй при звільненні згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ, а дотримання роботодавцем таких гарантій є обов`язковим для звільнення працівника згідно вказаних вимог Закону № 889-VІІІ незалежно від тривалості строку попередження про вивільненні, а тому, роботодавець зобов`язаний надати працівникові, який вивільняється, пропозиції всіх вакансій (що відповідають його кваліфікації), які існували в нього з моменту попередження такого працівника про наступне вивільнення до дня його звільнення.

Колегія суддів зазначає, що подання працівником заяви про скорочення строку його попередження та звільнення могло бути підставою для звільнення раніше обумовленого строку виключно за наявності обставин, які вказують на відсутність можливості подальшого використання на службі працівника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, після прийняття наказу від 12.12.2024 року про припинення державної служби та звільнення позивача, а саме 16.12.2024 року, відповідач запропонував позивачу 5 вакантних посад (2 із них однакові 2 посади головного державного інспектора відділу трансфертного ціноутворення ГУДПС у Миколаївській області), та позивач погодилась на одну із запропонованих посад - головного державного інспектора відділу трансфертного ціноутворення ГУДПС у Миколаївській області.

Водночас, відповідач посилається на те, що при прийнятті рішення про призначення на посаду встановлено, що ОСОБА_1 не відповідає усім кваліфікаційним вимогам, які висуваються до кандидата на займану посаду у підрозділі трансфертного ціноутворення, оскільки для виконання функцій, покладених на структурний підрозділ щодо встановлення ризиків з трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування, фахівець, який обійматиме посаду головного державного інспектора відділу трансфертного ціноутворення ГУДПС у Миколаївській області, повинен володіти знаннями іноземної мови та використовувати їх у своїй діяльності, зокрема, під час участі у процесах обміну інформацією з компетентними органами іноземних держав за запитом з питань, віднесених до компетенції структурного підрозділу, при здійсненні в межах компетенції опрацювання документів іноземними мовами.

Відповідач зазначає, що позивач не відповідає усім кваліфікаційним вимогам, які висуваються до кандидата на займану посаду у підрозділі трансфертного ціноутворення, а тому, ним був реалізований раніше прийнятий наказ та звільнено позивача 31.12.2024 року.

Проте, колегія суддів вважає, що вказані доводи відповідача не свідчать про дотримання ним визначеної законом процедури вивільнення державних службовців, оскільки відповідач не може бути визнаний таким, що належним чином виконав свій обов`язок щодо працевлаштування позивача з огляду на те, що пропозиція щодо переведення позивача на вакантну посаду в ГУДПС у Миколаївській області була надана позивачу вже після прийняття наказу про звільнення та запропонована посада, на яку позивач і погодилась, фактично не відповідала її кваліфікації. Крім того, відповідач взагалі не вирішив питання щодо можливості призначення позивача на інші наявні вакантні посади, від яких позивач не відмовлялась.

Колегія суддів наголошує, що належним виконанням зобов`язання, передбаченого ст. 87 Закону № 889-VІІІ, є здійснення визначених цією статтею дій, які нададуть працівникові можливість продовжити виконання попередніх функціональних обов`язків, а в разі неможливості, - інших, які відповідають його кваліфікації.

Колегія суддів зазначає, що звільнення з роботи є крайнім заходом у зв`язку з об`єктивною неможливістю збереження трудових правовідносин або ж через небажання працівника продовжувати працювати на запропонованих умовах.

Однак, у спірних правовідносинах відповідач одночасно із попередженням позивача про наступне звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VІІІ не запропонував їй вакантні рівнозначні посади державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а вже після прийняття наказу про звільнення запропонував посаду, на яку погодилась позивач, яка не відповідала кваліфікації позивача, та не вирішив питання щодо можливості призначення позивача на інші наявні вакантні посади, від яких позивач не відмовлялась.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апелянта та погоджується з висновком суду першої інстанції у межах спірних правовідносин відповідач не дотримався визначеної законом процедури вивільнення державного службовця, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення із поновленням позивача на раніше займаній посаді та виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований судом першої інстанції на підставі довідки, наданої відповідачем щодо середньоденної заробітної плати позивача, відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та здійснені судом першої інстанції розрахунки жодним чином не оспорені апелянтом.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова