Справа № 380/8140/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/8140/24 пров. № А/857/27032/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Матковської З.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (головуюча суддя: Желік О.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 15.04.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати незаконним простій ОСОБА_1 , головного інспектора Першого відділу Управління ДІАМу Львівській області, встановлений наказом № 84-К від 29.02.2024 Голови ДІАМ України «Про встановлення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області»;

- поновити ОСОБА_1 , головного інспектора Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області на займаній посаді;

- зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України виплатити різницю в заробітній платі ОСОБА_1 за весь час простою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом № 85-К від 29.02.2024 голови ДІАМ України «Про встановлення простою для працівників Управління ДІАМ у Львівській області» ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, встановлено простій з 01.03.2024. На час простою позивача звільнено від обов`язку бути присутнім на робочому місці. До припинення встановленого простою наказом передбачено здійснення позивачу Департаментом фінансів оплати праці у розмірі двох третин посадового окладу в межах фонду оплати праці. Як зазначає позивач, підставою для встановлення йому простою було введення на території України воєнного стану та припинення проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану. Водночас, позивач вказує, що відповідні обставини самі по собі не вказують на неможливість виконання ним посадових обовязків, адже ДІАМ України не прийнято рішення про повну зупинку підрозділу в якому він працював, не запропонувало йому іншої посади та не обґрунтувано факт неможливості виконання посадових обовязків саме позивачем.

Позивач також зазначає, що у спірному наказі про оголошення простою не зазначено обставин, які б свідчили про відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання ним посадових обов?язків, а також не наведено посилання на докази таких обставин, зокрема на такі, які б свідчили про об`єктивну неможливість здійснення роботи саме через введення воєнного стану.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної інспекції архітектури та містобудування України № 85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області» в частині встановлення ОСОБА_1 простою.

Зобов`язано Державну інспекцію архітектури та містобудування України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм за період з 01.03.2024 по 07.04.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в сумі 807 грн. 47 коп.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу в сумі 5000 грн.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. У зв`язку із введенням в Україну воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводиться тимчасові обмеження праві і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану». Тобто, встановлено можливість обмеження конституційного права про працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що в.о. начальника Управління ДІАМ у Львівській області Ганною Кінаш було подано 29.02.2024 доповідну записку № 1405/31/10-24 про вирішення питання встановлення простою. У вказаній доповідній записці просила голову ДІАМ України розглянути питання щодо встановлення простою з 01.03.2024, зокрема ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області.

Наказом Державної інспекції архітектури та містобудування України № 85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану із 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), та припиненням проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», керуючись статями 34, 113 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про оплату праці», Положенням про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340, встановлено, зокрема, ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, простій з 01.03.2024.

Вказаним наказом визнано встановлений простій для працівників Управління ДІАМ у Львівській області, зазначених у пунктах 1,2 цього наказу, таким, що виник не з їх вини. На час простою працівників звільнено від обов`язку бути присутніми на робочому місті. Департаменту фінансів до припинення встановленого простою вирішено здійснювати оплату працівникам у розмірі двох третин посадового окладу в межах фонду оплати праці.

Вважаючи зазначений наказ в частині оголошення простою протиправним, позивач звернувся до суду з метою його скасування, поновлення на посаді та зобов`язання відповідача нарахувати позивачу різницю в заробітній платі за весь період простою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що обставин, які були б об`єктивною причиною для оголошення йому простою не існує, а відповідач, в умовах воєнного стану, діючи фактично на власний розсуд, встановив позивачу простій у роботі.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду у частині задоволення позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами (стаття 22 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Аналіз статті 34 КЗпП України надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що що обов`язковою підставою для введення простою на підприємстві є повна зупинка його роботи або роботи окремих підрозділів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2024 у справі №759/4617/21.

Згідно з частинами 1, 2 статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався. У пункті 3 вказаного Указу визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Отже, вказаним Указом встановлено можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 за № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 13 Закону № 889-VIII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.

Згідно пункту 1 Положення про Національне агентство України з питань державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 за № 500 (далі - Положення № 500), Національне агентство України з питань державної служби (НАДС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується i координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, здійснює функціональне управління державною службою в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті).

Відповідно до підпункту 8 пункту 4 Положення № 500, оприлюднює на офіційному веб-сайті НАДС узагальнені роз`яснення з питань застосування Законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та служби в органах місцевого самоврядування.

З метою належної організації роботи державних службовців під час воєнного стану НАДС надано роз`яснення від 04.03.2022 за № 149-р/з «Щодо нез`явлення державних службовців на роботу та надання їм відпусток під час воєнного стану, а також оформлення відносин із державними службовцями, яких зараховано до територіальної оборони».

Відповідно до наданих у роз`ясненні рекомендацій, функціонування державних органів та режим роботи їх працівників має бути організований з огляду на безпекову ситуацію у конкретному регіоні. Забезпечення ефективної роботи державного органу в цей період вимагає гнучкості та швидкої адаптації до подій, що відбуваються навколо.

Також, вказано, що державний службовець може виконувати завдання за посадою за межами адміністративної будівлі державного органу у випадках та порядку, передбаченому Типовими правилами внутрішнього службового розпорядку, затвердженими наказом НАДС від 03 березня 2016 року за № 50, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 березня 2016 року за № 457/28587, та Правилами внутрішнього службового розпорядку відповідного державного органу. Дистанційний формат роботи дозволить більшою мірою убезпечити працівників державного органу від збройної агресії чи загрози нападу, допоможе зменшити небезпеку їх життю або здоров`ю, а також сприятиме дотриманню обмежень перебування на вулицях та в інших громадських місцях, зокрема у комендантську годину.

Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», пунктами другим та третім частини першої якого встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою (часина перша статті третьої). У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються (частина друга статті третьої).

Частиною третьою статті 43 Закону України «Про державну службу» передбачено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна: 1) належності посади державної служби до певної категорії посад; 2) основних посадових обов`язків; 3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення; 4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу; 5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Кабінетом Міністрів України 07.03.2022 прийнято постанову за № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» (далі - Постанова № 221).

Пунктом 1 Постанови № 221 надано право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу)

Рекомендовано керівникам органів місцевого самоврядування застосовувати положення пункту 1 цієї постанови та здійснювати його виконання в межах фондів заробітної плати, передбачених у кошторисах відповідних органів, підприємств, установ та організацій (пункт 2 Постанови № 221).

Згідно пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 за № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» у період воєнного стану для державних службовців та працівників державного органу, які перебувають на території України, за рішенням керівника державної служби в державному органі може запроваджуватися дистанційна робота у разі наявності організаційних і технічних можливостей для виконання їх посадових обов`язків.

Крім того, факт введення в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану є загальновідомим, проте існування воєнного стану автоматично не означає знищення (відсутність) виробничих, організаційних та технічних умов, засобів виробництва або майна роботодавця внаслідок бойових дій, та не може бути підставою для застосування простою саме для одного (декількох) працівника (-ів), у тому числі позивача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом Державної інспекції архітектури та містобудування України № 85-к від 29.02.2024 «Про встановлення простою працівникам Управління ДІАМ у Львівській області», у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану із 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), та припиненням проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану», керуючись статями 34, 113 Кодексу законів про працю України, статтею 12 Закону України «Про оплату праці», Положенням про Державну інспекцію архітектури та містобудування України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 року № 1340, встановлено, зокрема, ОСОБА_1 , головному інспектору будівельного нагляду Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, простій з 01.03.2024.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» передбачено, що за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану дозволити здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) на підставі рішень центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у відповідних сферах.

Системний аналіз наведеної вище правової норми надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що існує ряд виключень, які дають можливість проводити відповідні заходи державного нагляду (контролю), зокрема: за наявності загрози, що має негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави, а також для виконання міжнародних зобов`язань України протягом періоду воєнного стану.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що працівникам Першого відділу Управління ДІАМ у Львівській області, в якому працює позивач, у відповідності до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303, надано право здійснювати позапланові заходи державного нагляду (контролю) що, у свою чергу, свідчить, що повної зупинки роботи вказаного підрозділу ДІАМ не відбулося.

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем в оскаржуваному наказі не зазначено, які саме конкретні причини та підстави існували для оголошення позивачу простою, які саме причини та підстави унеможливлювали забезпечення належних організаційних та технічних умов, які саме передбачені ст. 34 КЗпП України для оголошення простою, мали місце на момент видання цього наказу.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують такі обставини.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідачем не доведено обставин, які б обумовлювали необхідність встановлення простою саме позивачу, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування наказу № 84-К від 29.02.2024 про оголошення простою позивачу.

Щодо позовної вимоги вимоги зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України виплатити різницю в заробітній платі ОСОБА_1 за весь час простою, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 за № 221 керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, надано право до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно п. 5 оскаржуваного наказу № 84-К від 29.02.2024, позивачу за час простою здійснювали оплату праці у розмірі 2/3 посадового окладу, що не заперечується сторонами

Разом з тим, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено неправомірність прийнятого наказу № 84-К від 29.02.2024 в частині оголошення простою ОСОБА_1 , а тому у позивача наяве право на отримання різниці між виплаченою йому сумою заробітної плати, нарахованої під час простою і сумою, належної йому заробітної плати, що свідчить про необхідність зобов`язати Державну інспекцію архітектури та містобудування України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину заробітної плати у зв`язку з протиправним простоєм за період з 01.03.2024 по 07.04.2024.

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державної інспекції архітектури та містобудування України на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу (правову) допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає, що в апеляційній скарзі не наведено доводів стосовно того, що сума витрат в розмірі 5000 грн, яку стягнуто судом першої інстанції за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню або така є не співмірною з огляду на предмет розглядуваного спору

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ДІАМ необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Оскільки, в матеріалах справи наявні документи які підтверджують надання правничої допомоги в суді першої інстанції, зокрема: договір про надання правової допомоги № 16/02/22-1 від 30.10.2023, додаток № 1 до Договору - протокол погодження гонорару від 01.03.2024, квитанції № від 26.03.2024 та від 29.03.2024 АТ КБ «ПриватБанк» про оплату правничої допомоги згідно договору від № 16/02/22-1 від 30.10.2023.

Таким чином, апеляційна скарга Державної інспекції архітектури та містобудування України не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі № 380/8140/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді З. М. Матковська
В. В. Ніколін