Справа № 160/3540/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3540/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

при секретарі судового засідання Жмуренко В.В.,

за участю представника позивача Величко В.Ю.

представника відповідача Тітенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/3540/24 (головуючий суддя першої інстанції - Царікова О.В.) за позовом Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області; (третя особа - Арбітражний керуючий Гольчановський Г.С.) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 07.02.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, (третя особа: Арбітражний керуючий Гольчановський Г.С.), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення від 03.11.2023 року № про накладення штрафу у розмірі 432033,71 грн. (за період з 21.11.2012 року по 28.12.2014 року), штрафу у розмірі 690916,42 грн. (за період з 21.01.2015 року по 16.06.2022 року), пені у розмірі 16884935, 86 грн..

В обгрунтування позовних вимог зазначено про непогодження із висновками акту документальної позапланової виїзної перевірки від 20.10.2023 року, вважає їх такими, що суперечать законодавству України та не грунтуються на фактичних даних, а відтак спірне рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Зазначає, що з 2017 року Комунальне підприємство не мало належного статутного капіталу у зв`язку із чим утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати, причиною став низький тариф (збитковий), оскільки був затверджений Дніпропетровською обласною радою ще у 2017 році та не переглядався. Відсутність коштів на підприємстві (статутного капіталу) призвело до несвоєчасної сплати узгодженого грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового зобов`язання по податку на додану вартість, екологічному податку, рентної плати за спеціальне використання води, земельного податку з юридичних осіб, з причин які не залежали від підприємства. Також позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022 року (справа №904/645/22) відкрито провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, що унеможливлює стягнення з позивача податків та зборів. Водночас, позивач посилається на положення підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та зазначає, що штрафні санкції у період з 01.03.2020 року та по останній календарний день місяця, в якому завершується дія карантину та у період дії воєнного стану, що є обставинами непереборної сили, не застосовуються та мають бути відтерміновані відповідно.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, зазначених в позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процессуального права. Скаржник вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення на враховано обставини, які мають суттєве значення для справи. Вказує, що контролюючим органом та судом не враховано положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», а також те, що позивач перебуває у стані санації.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» є юридичною особою ().

Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 05.05.2023 року №2306-п на підставі п.191.1 ст.191, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.7 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, пп.69.2 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України призначено проведенння документальної позапланової виїзної перевірки КП «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» ДОР» за період діяльності з 01.01.2017 року по теперішній час щодо дотримання вимог податкового, валютного законодавства та іншого законодавства та за період з 01.01.2011 року по теперішній час щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тривалістю 10 робочих днів.

Копію наказу від 05.05.2023 року №2306-п про проведення перевірки вручено під розписку 10.05.2023 року головному бухгалтеру КП «ВВУВКГ» ДОР» Заіченко Ользі.

З направленнями на проведення перевірки від 08.05.2023 року №2931, від 05.05.2023 року №2920 та №2919 ознайомлено під підпис 10.05.2023 року головного бухгалтера КП «ВВУВКГ» ДОР» Заіченко Ольгу.

КП «ВВУВКГ» ДОР» листом від 10.05.2023 року №288 повідомив, що на підставі ухвали слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 року по справі №173/1032/23 в рамках кримінального провадження №0000018 від 13.04.2023 року та згідно протоколу обшуку від 27.04.2023 року слідчим СВ ВП №3 Кам`янського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській вилучено первинні бухгалтерські документи фінансово-господарської діяльності КП «ВВУВКГ» ДОР» за період з 01.01.2019 року по теперішній час.

Листом від 13.09.2023 року №44.3-9693 СВ ВП №3 Кам`янського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області повідомило, що вилучені первинні документи повернуті платнику податків 27.06.2023 року.

У зв`язку з наданням доступу до документів наказом ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 22.09.2023 року №4352-п поновлено документальну позапланову виїзну перевірку.

Копію вказаного наказу вручено під розписку 25.09.2023 року головному бухгалтеру КП «ВВУВКГ» ДОР» ОСОБА_1 .

З направленнями на право проведення перевірки від 22.09.2023 року №5806, №5807, №5808 та від 25.09.2023 року №5809, виданими ГУ ДПС Дніпропетровській області, ознайомлено під підпис 25.09.2023 року головного бухгалтера КП «ВВУВКГ» ДОР» ОСОБА_2 .

Перевірку проведено в період з 25.09.2023 року по 06.10.2023 року з відома в.о. начальника КП «ВВУВКГ» ДОР» ОСОБА_3 та в присутності головного бухгалтера ОСОБА_2 .

За наслідками перевірки контролюючим органом 20.10.2023 року складено акт №3553/04-36-07-13-05/02128201 (а.с.122-156 т.1).

На підставі акту перевірки контролюючим органом 03.11.2023 року сформовано рішення №, яким на підставі ч.9, п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовано до позивача штраф у розмірі 432033,71 грн. (за період з 21.11.2012 року по 28.12.2014 року), штраф у розмірі 690916,42 грн. (за період з 21.01.2015 року до 16.06.2022 року), пеню у розмірі 16884935, 86 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.15, розахунок штрафних санкцій - а.с.158-182 т.1).

Не погодившись з рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач оскаржив таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок призначення та проведення перевірки позивачем не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Згідно із п.176.2.б ст.176 ПК України та розділу III Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року №4 особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон №2464 в редакції на момент спірних правовідносин) недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Частиною 2 ст.6 Закону №2464 встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний:

1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;

2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;

3) допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;

4) подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;

5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до податкового органу;

6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі;

7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи;

8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи;

9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам;

10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей;

11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в податковому органі як платник єдиного внеску;

12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) працівникам, які працюють за трудовим договором з нефіксованим робочим часом, ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно з ч.13 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Статтею 9 Закону №2464 встановлено, що єдиний внесок обчислюється виключно у національній валюті, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або на єдиний рахунок. Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають рахунку, відкритого в банку, у небанківського надавача платіжних послуг, або не використовують єдиний рахунок, сплачують внесок шляхом внесення готівки через банки, небанківських надавачів платіжних послуг чи відділення зв`язку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Відповідно до статті 25 Закону №2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Як зазначалось вище, перевіркою підприємства котролюючим органом встановлено порушення п.1 ч.2 статті 6 та ч.8 статті 9 Закону №2464 в частині несвоєчасної сплати суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 року по 30.06.2023 року.

В даній справі є спірним питання щодо правомірності рішення податкового органу з урахуванням встановлених обмежень щодо донарахування штрафних санкцій під час дії карантину, а також сплати штрафних санкцій під час дії воєнного стану, відсутності у позивача фінансової можливості їх сплати та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, з урахуванням відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно із п.69.2. п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПКУ у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності. При цьому вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Зазначені зміни були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стані» від 12.05.2022 року №2260-ІХ.

Постановою КМУ від 27.06.2023 року №651 відмінено карантин на всій території України з 24:00 год. 30.06.2023 року.

Тобто, на день винесення спірного рішення ковідні обмеження взагалі не діяли, а тому посилання позивача на обмеження щодо донарахування штрафних санкцій під час дії COVID-19 не є застосовними до даних правовідносин.

Доказів протилежного позивачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо введення мораторію на задоволення вимог кредиторів з урахуванням відкриття провадження у справі про банкрутство підприємства, апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022 року по справі №904/645/22 відкрито провадження у справі про банкрутство КП «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів, строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до дня введення мораторію.

Разом з тим, в рамках цієї справи не досліджується питання щодо задоволення кредиторських вимог. Спірними є висновки контролюючого органу за перевіркою, в рамках якої встановлювалась правильність та своєчасність сплати податків.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що спірне рішення складено 03.11.2023 року, тобто після введення мораторію, а тому мораторій, введений ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.06.2022 року по справі №904/645/22 не може бути застосований до рішення контролюючого органу від 03.11.2023 року № , з чим погоджуться колегія суддів.

Щодо відсутності у позивача фінансової можливості виконання податкових обов`язків, суд зазначає про таке.

Позивачем на підтвердження відсутності/нестачі коштів додано до матеріалів справи листи до Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Дніпропетровської обласної ради щодо перегляду тарифу та поповнення статутного капіталу з метою погашення наявної на підприємстві заборгованості.

Проте, вказані листи не містять доказів їх направлення адресатам та надання останніми на них відповідей. Окрім того, позивач лише посилається на дотації у розмірі 12598,50 грн. та 14746,00 грн., які витрачались на виплати заробітної плати, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору. Жодних інших доказів щодо скрутного фінансового становища позивачем судам першої та апеляційної інстанцій не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

До позовної заяви долучено нову редакцію статуту підприємства, затвердженого рішенням Дніпропетровської обласної ради №303-17/VIII від 28.07.2023 року, відповідно до якого, статутний капітал підприємства визначений у розмірі 67272894,89 грн. (сформований 28.07.2023 року).

Таким чином, на день прийняття контролюючим органом спірного рішення, а також враховуючи, що ухвалою Господарського суду у Дніпропетровській області від 16.06.2022 року по справі №904/645/22 відкрито провадження у справі про банкрутство та введено процедуру розпорядження майном, позивач мав відповідні кошти з урахуванням наявного статутного капіталу, що також спростовує скрутне фінансове становище, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Посилання позивача на форс-мажорні обставини, а саме на воєнну агресію проти України, як на обставини, які вплинули на позивача та на його здатність виконувати податкові обов`язки, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки Законом України «Про торгово-промислові палати України» визначено, що документ, який підтверджує існування форс-мажорних обставин є сертифікат, котрий видається відповідним органом ТПП України (ст. 14-1 Законом України «Про ТПП України»).

Такий документ позивачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обгрунтованих юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 242-246, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Верхньодніпровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2024 року в адміністративній справі №160/3540/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2025 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко