Справа № 420/30923/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/30923/24

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.,

повний текст судового рішення

складено 28.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

03 жовтня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 02.10.2024 року) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з військової служби за пп. «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на період воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за пп. «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на період воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що з 28.07.2019 року він несе військову службу за контрактом, та на теперішній час займає посаду Інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія (оператора озброєння) відділення повітряної розвідки та ударних безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної прикордонної застави четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування, та має звання «старший сержант». 28.12.2023 року мати позивача, ОСОБА_2 , отримала ІІ групу інвалідності, безстроково, що підтверджується Довідкою до акту-огляду МСЕК серії 12 ААА №504248, у зв`язку із чим виникла необхідність в догляді матері. З вищезазначених підстав, 18.08.2024 року, ОСОБА_1 звернувся із рапортом до коменданту ІНФОРМАЦІЯ_2 швидкого реагування, яким просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за своєю матір`ю, оскільки інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення не мають змоги здійснювати такий догляд, тому як батьки матері та батька померли, батько позивача та чоловік його матері, ОСОБА_3 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_3 , а рідний брат матері, ОСОБА_4 , є інвалідом І групи, та сам потребує догляду. У підтвердження викладеного у рапорті, позивач надав необхідні документи, що вбачається безпосередньо з рапорту, та копії яких також надаються суду. У зв`язку із тим що позивач проходить службу в зоні бойових дій, 02.09.2024 року він отримав від відповідача відмову у звільненні, яка обґрунтована тим, що позивач не надав доказів підтвердження необхідності здійснення «постійного догляду», оскільки в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №504248 від 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 , зазначено «Група інвалідності друга з 28.12.2023 року, загальне захворювання, безстроково. Потребує стороннього догляду увесь час на непроф. Основі». З даних підстав позивачеві запропоновано долучити висновок МСЕК, в якому буде зазначена необхідність здійснення «постійного догляду» за ОСОБА_2 , 1978 року народження. Також в своїй письмовій відмові у звільненні відповідач зазначив, що до наданих документів у ОСОБА_2 є чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 . На думку відповідача, Законом визначено, що військовослужбовці звільняються «за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду», а тому до рапорту щодо звільнення повинна бути надана довідка, що члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме ОСОБА_3 сам потребує постійного догляду. З урахуванням викладеного відповідач вважає, що позивачем не підтверджена основна умова, за якою він виявив бажання звільнитися - відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення або документи які підтверджують, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови йому у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є протиправними, та вимушений звернутись до суду з метою їх оскарження.

01.11.2024 року від Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивач проходить дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби України. Згідно з наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 03.08.2023 року №505-ОС «Про особовий склад» зарахований у списки особового складу та всі види забезпечення. Згідно з наказом начальника загону від 12.07.2024 року №650-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії водієм (оператором озброєння) відділення повітряної розвідки та ударних безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної прикордонної застави четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування. 18.08.2024 року (за №28/41739/24-Вн від 19.08.2024 року) позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника загону про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. На підтвердження спорідненості між позивачем та ОСОБА_2 надане свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 . На підтвердження наявності інвалідності у ОСОБА_2 надана довідка до акту огляду МСЕК 12 ААА №504248 від 28.12.2023 року, згідно з якою стає зрозумілим, що ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності. Інвалідність встановлено безстроково. В наданій довідці не зазначено необхідність здійснення за ОСОБА_2 «постійного догляду». Листом від 29.08.2024 року №08/43661/24-Вн позивачу надана відповідь, що документи, долучені до рапорту, не підтверджують необхідності здійснення постійного догляду та відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд. Відповідач вважає відмову у звільненні обґрунтованою та законною, оскільки альтернативних дій у начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 по відношенню до подальшого звільнення позивача не було, окрім як відмовити у задоволенні рапорту. В свою чергу, до рапорту долучені документи, які підтверджують, що у ОСОБА_2 є чоловік ОСОБА_3 (батько позивача). До рапорту долучена довідка, згідно якої стає відомим, що батько позивача проходить військову службу у військові частині НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ). Окрім того, що батько позивача проходить військову службу відповідачу більше нічого не відомо. Лише проходження військової служби не свідчить про неможливість здійснення постійного догляду. Доказів, що батько залучений до безпосередньої участі у бойових діях або заходах в районах ведення бойових дій не долучено. Натомість, особовий склад військової частини НОМЕР_1 , зокрема позивач, залучений до виконання завдань в межах Донецької, Харківської областей. Одного лише волевиявлення матері (нотаріальна заява від 02.08.2024 року) недостатньо. Необхідно довести, що «необхідність» здійснення постійного догляду має бути покладена саме на позивача. Таким чином, основним в даному спорі є те, що позивачем не доведено, що за ОСОБА_2 необхідно здійснювати «постійний догляд». Документи, долучені до позову, не підтверджують дану обставину. Таким чином, рішення начальника загону прийняте в межах наданих повноважень та у спосіб визначений Законом.

08.11.2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від позивача, у якій він зазначив, що не погоджується з доводами відповідача та наголошує, що він надав разом із рапортом, а в подальшому й до суду, довідку МСЕК 12 ААА №504248 від 28.12.2023 року, в якій зазначено, що його мати, ОСОБА_2 потребує стороннього догляду у весь час на непроф. основі. З аналізу норм чинного законодавства України, а також практики Верховного Суду, МСЕК визначає необхідність саме стороннього нагляду, догляду або допомоги. Тому у випадку, коли необхідність стороннього догляду встановлюється саме МСЕК, поняття «сторонній» прирівнюється до «постійного», що вбачається з аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачені Положенням №1317, а також позицій ВС, на які посилається відповідач в своєму відзиві. Більш того, в Довідці МСЕК 12 ААА №504248 від 28.12.2023 року чітко зазначено, що ОСОБА_2 потребує стороннього догляду увесь час на непрофесійній основі. Поняття «увесь час» прирівнюється до поняття «постійний догляд» (безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком). Додатково позивач надав й командиру разом з рапортом, й до суду, висновок ЛКК №125 від 30.07.2024 року, згідно з яким ОСОБА_2 , 1978 р.н. має діагноз «Метаболічна кардіомеопатія» на фоні цироза печінки, у зв`язку із чим потребує постійного стороннього догляду. Жодним нормативно-правовим актом не скасовується законність висновку ЛКК, яким встановлено необхідність у здійсненні постійного стороннього догляду хворій особі. Тому надання позивачем довідки МСЕК про підтвердження наявності у його матері інвалідності ІІ групи, а також висновку ЛКК, про те що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, повністю відповідає нормам чинного законодавства, та є підставою для звільнення його з військової служби. Щодо наявності у позивача батька, який, на думку відповідача, може здійснювати догляд за дружиною з інвалідністю: Зазначаючи у своєму відзиві, що окрім того, що батько позивача проходить військову службу відповідачу більше нічого не відомо, позивач вважає, що таким чином представник відповідача намагається ввести суд в оману, оскільки також у відзиві представником підтверджується, що до рапорту про звільнення, серед іншого, позивачем було додано копію посвідчення УБД ОСОБА_3 . Посвідчення учасника бойових дій доводить факт того, що батько позивача приймав участь у бойових діях, в зоні бойових дій. Участь чоловіка матері позивача в бойових діях, та взагалі його служба в ЗСУ, виключає можливість догляду за матір`ю ОСОБА_1 , та беручи до уваги нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 про обрання доглядальника та інші надані письмові докази, інші родичі першого та другого рівня споріднення у ОСОБА_2 відсутні, у зв`язку із чим позивач має право на законне звільнення з військової служби. Відповідачем у відзиві наводяться аргументи та факти, які не відповідають дійсним обставинам справи. Жодні додаткові обставини або посилання на додаткові докази, які спростовують доводи позивача щодо неправомірності оскаржуваного позивачем рішення у відзиві не наводяться.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 з військової служби за пп. «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на період воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є інвалідом ІІ групи. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 за пп. «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на період воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

На вказане рішення суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року у справі №420/30923/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повністю. Апелянт вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

11.04.2025 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду за вх.№19529/21 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року по справі №420/30923/24 залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , якій згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 504248 від 28 грудня 2023 року встановлено інвалідність ІІ групи, причина інвалідності «загальне захворювання», інвалідність встановлена безстроково, дата огляду « 28.12.2023», потребує стороннього догляду увесь час на непроф.основі (а.с.19).

Згідно з висновком ЛКК комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.07.2024 року №125, ОСОБА_2 , потребує постійного стороннього догляду (а.с.17).

З 28.07.2019 року позивач проходить військову службу за контрактом, на теперішній час займає посаду Інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія (оператора озброєння) відділення повітряної розвідки та ударних безпілотних авіаційних комплексів розвідувальної прикордонної застави четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування (а.с.76).

18.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом до коменданту ІНФОРМАЦІЯ_2 швидкого реагування (зареєстрований 19.08.2024 року №28/41739/24-Вн), яким просив клопотати перед вищим командуванням про його звільнення у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за своєю матір`ю, оскільки інші члени сім`ї першого та другого ступеня споріднення не мають змоги здійснювати такий догляд, тому як батьки матері та батька померли, батько позивача та чоловік його матері, ОСОБА_3 перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_3 , а рідний брат матері, ОСОБА_4 , є інвалідом І групи, та сам потребує догляду. У підтвердження викладеного у рапорті, позивач необхідні документи, що вбачається безпосередньо з рапорту, та копії яких також надані суду (а.с.105-107) за переліком додатків, наведеним у рапорті.

До свого рапорту позивач надав: копію свого паспорту; копію довідки про реєстрацію; копію свого РНОКПП; копію свого свідоцтва про народження; копію паспорту та РНОКПП матері, ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про народження матері, ОСОБА_2 ; копію пенсійного посвідчення матері; копію довідки до акту-огляду МСЕК ОСОБА_2 ; копію довідки ЛКК; довідку про проживання за однією адресою із матір`ю та батьком; копію паспорту та РНОКПП його батька, ОСОБА_3 ; довідку про проходження батьком військової служби; копію посвідчення учасника бойових дій батька, ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про шлюб батьків; заяву ОСОБА_2 про вибір доглядальника, згідно якої ОСОБА_2 обирає в якості доглядальника саме ОСОБА_1 ; копії свідоцтва про смерть батьків ОСОБА_2 ; копії свідоцтва про смерть батьків ОСОБА_3 ; копію свідоцтва про народження рідного брата матері, ОСОБА_4 ; копії паспорту та РНОКПП ОСОБА_4 ; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_4 ; копію довідки МСЕК ОСОБА_4 (а.с.20, 22, 24, 31, 36, 82-104).

02.09.2024 року позивач отримав від відповідача письмову відповідь, якою відмовлено у звільненні ОСОБА_1 (а.с.77-81).

У письмовій відповіді відповідача зазначено, що позивач не надав доказів підтвердження необхідності здійснення «постійного догляду», оскільки в довідці до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА 504248 від 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 , зазначено «Група інвалідності друга з 28.12.2023 року, загальне захворювання, безстроково. Потребує стороннього догляду увесь час на непроф. Основі». З даних підстав позивачеві запропоновано долучити висновок МСЕК, в якому буде зазначена необхідність здійснення «постійного догляду» за ОСОБА_2 , 1978 року народження. Також в своїй письмовій відмові у звільненні відповідач зазначив, що до наданих документів у ОСОБА_2 є чоловік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 . До рапорту щодо звільнення повинна бути надана довідка, що члени сім`ї першого ступеня споріднення, а саме ОСОБА_3 сам потребує постійного догляду.

Вважаючи таку відмову відповідача у звільненні у зв`язку із необхідністю здійснення догляду за своєю матір`ю протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Положеннями статті 17 Конституції України встановлено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог частини сьомої статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з вимогами пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року №1115/2009 (далі - Положення №1115/2009), встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

За змістом пункту 13 Положення №1115/2009 право видавати накази по особовому складу мають Голова Державної прикордонної служби України та згідно з визначеними ним повноваженнями посадові особи з числа його заступників, керівник розвідувального органу Адміністрації Держприкордонслужби, начальники (командири) регіональних управлінь, органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, ректор вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, начальники навчальних центрів, науково-дослідних установ та органів забезпечення, які утримуються на окремих штатах і за посадами яких штатом передбачено військове звання підполковника (капітана 2 рангу) і вище (далі - начальники).

На підставі пункту 288 Положення №1115/2009 у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Пунктом 279 Положення №1115/2009 визначено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Разом з цим, з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону №2232-XII, а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону №2232-XII. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону №2232-XII.

Таким чином, з моменту 24 лютого 2022 року (Укази Президента України №64/2022 та №69/2022) військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону №2232-XII.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до вимог абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність наступних обставин:

- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;

- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період визначено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення про проходження служби).

Згідно з вимогами п.279 Положення про проходження служби військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України. Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

У разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. (п.288 Положення про проходження служби).

Так, згідно з вимогами підпункту «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції, чинній на момент виникнення спірних взаємовідносин, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:

через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема:

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Саме на вказану підставу для звільнення позивач послався у своєму рапорті.

Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом під час мобілізації, є зокрема необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка). При цьому необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Спірним у даних правовідносинах є питання, яким саме документом підтверджується підстава для звільнення з військової служби, передбачена пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я).

Під час розгляду справи колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 21 лютого 2024 року у справі №120/1909/23.

Визначення терміну медичний висновок наведено у пункті 3 Порядку ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18.09.2020 року №2136, як електронний документ, що формується на підставі медичних записів в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

У пункті 3 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.10.2020 року №705, термін медичний висновок вжито у значенні висновку у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого поліцейського.

У пункті 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337, термін медичний висновок визначено, як висновок у формі рішення лікарсько-консультативної комісії (лікарсько-експертної комісії) закладу охорони здоров`я (у разі нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та висновок у формі рішення лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я (у разі хронічного професійного захворювання (отруєння) за місцем амбулаторного обліку, лікування або обстеження потерпілого про встановлення зв`язку погіршення стану здоров`я працівника з впливом на нього важкості та напруженості трудового процесу, небезпечних, шкідливих виробничих факторів, психоемоційних причин або протипоказань за станом здоров`я виконувати роботу.

Отже, згідно правової позиції Верховного Суду, медичний висновок - це документ, який містить відомості про стан здоров`я особи та видається з питань, пов`язаних з таким станом здоров`я.

Суб`єктами формування та видачі медичного висновку є лікарі, лікарсько-консультативні та лікарсько-експертні комісії закладів охорони здоров`я.

У свою чергу, процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317 (далі - Положення №1317).

Положенням №1317 визначено процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Відповідно до пункту 3 Положення №1317 медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення №1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

- ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

- потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

- потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

- ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

- причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

- медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття постійного догляду, який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття сторонній догляд не є тотожним поняттю постійний догляд, позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге- тривалість такого догляду.

Отже, поняття постійний догляд передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

В свою чергу, відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2008 року №189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.2021 року №1066), при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

- форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві;

- висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 року №407 Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я затверджено Інструкцію щодо заповнення форми первинної облікової документації №080-4/о Висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктами 2, 3 цієї Інструкції такий висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги; висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації №025/о «Медична карта амбулаторного хворого №__», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 року №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.04.2012 року за №661/20974.

Крім того, повноваження ЛЛК визначені в наказі Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 року №667 «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання». Так, у затвердженій вказаним наказом Інструкції мова йде про те, що висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю (пункт 1). Висновок ЛКК надається особі, що звернулася із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.07.2013 року №667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК (пункт 8).

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, колегія суддів підкреслює неясність та неузгодженість термінів у нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що відповідно до наданих до рапорту документів, зокрема, свідоцтво про народження НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .

Крім того, до рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 також додав довідку до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №504248 від 28 грудня 2023 року, якою встановлено ОСОБА_2 інвалідність ІІ групи, причина інвалідності «загальне захворювання», інвалідність встановлена безстроково, дата огляду « 28.12.2023» та довідку ЛКК комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.07.2024 року №125, відповідно до якої ОСОБА_2 , потребує постійного стороннього догляду, яка підписана головою ЛКК, членами ЛКК та секретарем, завірена печатками ЛКК, лікарського закладу, та в якій є посилання на протокол засідання ЛКК №72, вказаний діагноз «метаболічна кардіоміопатія на фоні цироза печінки».

З урахуванням вищенаведених правових норм та практики Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що надана довідка ЛКК комунального некомерційного підприємства «Роздільнянський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 30.07.2024 року №125, підтверджує наявність сімейних обставин, які дають право на звільнення позивача за пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів критично ставиться до посилань апелянта стосовно недоведеності ОСОБА_1 відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості, з огляду на таке.

До рапорту про звільнення також були додані: довідка про те, що батько позивача ОСОБА_3 проходить службу у Військовій частині НОМЕР_3 , а також копію посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_3 (видане 29.02.2024 року). Таким чином, це доводить факт того, що батько позивача приймав участь у бойових діях, перебував в зоні бойових дій та в майбутньому може приймати таку участь.

Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу було додано копію довідки Військової частини НОМЕР_3 від 11.04.2025 року, згідно з відомостями якої, у різні періоди, починаючи з 23.08.2022 року до 02.04.2025 року батько позивача ОСОБА_3 брав безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької, Луганської та Херсонської областей. Раніше зазначену довідку, щоб надати до суду, ОСОБА_3 отримати не міг, оскільки на період розгляду справи №420/30923/24, перебував в зоні бойових дій з 23.09.2024 року по 02.04.2025 року.

Колегія суддів зазначає, що хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення, його неможливість здійснювати догляд за матір`ю через проходження військової служби є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й є фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що до рапорту було надано також нотаріально завірену заяву ОСОБА_2 про обрання доглядальника та інші письмові докази, а також те, що інші родичі першого та другого рівня споріднення у ОСОБА_2 , які можуть здійснювати догляд за нею, відсутні.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що ОСОБА_1 має законне право на звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.3 ч.5 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко