Справа № 440/5003/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 р. Справа № 440/5003/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Г.В. Костенко, м. Полтава, по справі № 440/5003/24

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою, яку було уточнено в травні 2024 року до Виконавчого комітету Миргорродської міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд:

- визначити протиправними дії Виконавчого комітету Миргородської міської ради щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 про постановку на квартирний облік для одержання житла;

- зобов`язати Виконавчий комітет Миргородської міської ради розглянути звернення про постановку ОСОБА_1 на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла у відповідності до вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470;

- зобов`язати Виконавчий комітет Миргородської міської ради зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла у відповідності до вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року по справі №440/5003/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргородської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року у справі № 440/5003/24 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що відповідач при розгляді звернення позивача про постановку на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла, протиправно не застосував норми Закона України від 20.123.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тому відмовляючи у задоволенні позову суд не в повному обсязі дослідив та розглянув позовні вимоги, зв`язку з чим прийняв незаконне та необґрунтоване рішення.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмовий відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки дії Виконавчого комітету Миргородської міської ради при розгляді всіх звернень ОСОБА_1 відповідають вимогам чинного законодавства України, отже рішення суду першої інстанції ухвалене законно та обґрунтовано, з урахуванням обставин, що мають значення для ухвалення законного рішення, тому просить залишити його без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають витребування нових доказів та проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, то за таких обставин колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2024 року ОСОБА_1 як особа з інвалідністю ІІ групи, що отримав при виконанні обов`язків із захисту Батьківщини, звернувся до Миргородської міської ради з заявою щодо вирішення питання постановки на квартирний облік. Листом від 02.04.2024 №278/Ш04 Виконавчий комітет Миргородської міської ради зазначив, що постановою виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів і президії обласної ради профспілок від 25.12.1984 № 510 встановлено, що мінімальний розмір жилої площі в Полтавській області для взяття облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов - 6м2 на кожного члена сім`ї. Оскільки позивач зареєстрований та проживає разом з матір`ю у будинку загальною площею 71,7м2, житлова площа 42,2м2 , тобто по 21,1м2 житлової площі на особу, що перевищує середню норму забезпечення житлом громадян по місту Миргород, отже підстави для поставки ОСОБА_1 на квартирний облік відсутні.

ОСОБА_2 повторно була подана заява в травні 2024 року про включення його до переліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Заява була подана до належного органу - ЦНАПу Миргородської міської ради, та до неї додавались всі документи, необхідні для її прийняття. Оскільки був поданий повний пакет документів, то дана заява була винесена на громадську комісію із житлових питань, яка відбулась 16.05.2024.

За результатами засідання комісії було прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 у включенні його до переліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. За результатами засідання комісії дане рішення було винесене на засідання виконавчого комітету Миргородської міської ради, рішенням якого ОСОБА_2 було відмовлено у прийнятті на квартирний облік через відсутність підстав, зазначених в пункті 13 Правил обліку громадян.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо розгляду його заяви про постановку на квартирний облік протиправною, з метою відновлення свого порушеного права, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зобов`язати відповідача розглянути звернення та зарахувати позивача на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , як особа з інвалідністю ІІ групи, яку отримав при виконанні обов`язків із захисту Батьківщини звернувся до Миргородської міської ради з заявою щодо вирішення питання постановки на квартирний облік, однак, оскільки позивач зареєстрований та проживає разом з матір`ю у будинку загальною площею 71,7м2, житлова площа 42,2м2 , тобто по 21,1м2 житлової площі на особу, що перевищує середню норму забезпечення житлом громадян по місту Миргород, отже підстави для поставки ОСОБА_1 на квартирний облік відсутні.

За результатами засідання комісії було прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 у включенні його до переліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. За результатами засідання комісії дане рішення було винесене на засідання виконавчого комітету Миргородської міської ради, рішенням якого ОСОБА_2 було відмовлено у прийнятті на квартирний облік через відсутність підстав, зазначених в пункті 13 Правил обліку громадян.

Після подання позивачем 09.05.2024 всіх необхідних документів, проаналізувавши їх, відповідачем прийнято рішення від 16.05.2024 відмовити ОСОБА_1 у постановленні його на квартирний облік, оскільки щодо нього відсутні підстави, передбачені ст. 34 Житлового кодексу України та пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470, отже суд не встановив протиправних дій відповідача щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 про постановку на квартирний облік.

Колегія суддів з приведеними висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з п. 7, п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Особливістю публічно-правового спору є суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року по справі № 826/27224/15 також наголосила на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визначити протиправними дії Виконавчого комітету Миргородської міської ради щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 про постановку на квартирний облік для одержання житла; зобов`язати Виконавчий комітет Миргородської міської ради розглянути звернення про постановку ОСОБА_1 на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла у відповідності до вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470; зобов`язати Виконавчий комітет Миргородської міської ради зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла у відповідності до вимог Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470.

В обґрунтування порушених прав, позивач як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся з заявою щодо вирішення питання постановки його на квартирний облік, на яку Виконавчим комітетом Миргородської міської ради надано відповідь про відсутність таких підстав з огляду на те, що будинок, в якому ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з матір`ю на загальну площу 71,7 кв.м., житллову площу 42,2 кв.м., тобто по 21.1 кв.м. житлової площі на особу, що перевищує середню норму забезпечення житлом громадян по місту Миргород.

Отже, стосовно суті права, за захистом якого позивач у цій справі звернувся до суду, то предметом цього позову є визнання протиправними дії суб`єкта владних повноважень щодо відмови позивачу в постановці на квартирний облік для одержання житла.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача останній фактично позбавлений права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав лбдини і основоположних свобод.

Тобто позивач звернулась до суду за захистом порушеного, на його думку, права на житло.

Отже, позов поданий з метою поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

У той же час, колегія суддів зауважує, що оспорювання дії Виконавчого комітету Миргородської міської ради щодо відмови у задоволенні звернення ОСОБА_1 про постановку на квартирний облік для одержання житла, яка нібито полягала у безпідставній відмові у задоволенні його заяви, в цьому випадку поглинається спором про речове право.

Інакше кажучи, спір у даній справі стосується не стільки правомірності дій (або ж бездіяльності) відповідача при розгляді звернення ОСОБА_1 , скільки питання щодо зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік за списком позачергової черги для одержання житла, а тому захист порушеного права має вирішуватися саме в порядку, що встановлений ЦПК України.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч. 1 статті 5 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з осіб п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових

З огляду на викладене, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з порушенням права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Отже, спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Беручи до уваги наведене, а також ураховуючи, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав позивача, колегія суддів доходить висновку, що цей спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18.04.2018 №806/104/16, від 20.09.2018 №815/2551/15, від 13.02.2019 №826/19681/16, від 03.07.2019 у справі №1306/9031/2012, від 19.06.2019 №826/7399/18, а також Верховного Суду у постановах від 06.05.2020 у справі №826/12435/15, від 21.02.2019 у справі №823/162/16, від 13 лютого 2019 року у справі 826/19681/16.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, якими мотивовано судове рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Аналізуючи обставини у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що даний спір не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, оскільки він пов`язаний з розглядом цивільної справи у сфері житлових відносин.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову, якою закрити провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.238, статтями 239,315, 319, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 16.07.2024 по справі № 440/5003/24 - скасувати.

Провадження у справі №440/5003/24 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миргорродської міської ради про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді С.П. Жигилій Л.В. Любчич