Справа № 589/1001/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 р.Справа № 589/1001/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Кривенка Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Сидорчук О.М., вул. К.Маркса, 63, м. Шостка, Шосткинський, Сумська, 41100, по справі № 589/1001/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив суд:

- скасувати постанову № 729 від 18.02.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 120-1 КУпАП.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідач неправомірно притягнув його до відповідальності, адже сам лише факт його нез`явлення за викликом якого він не отримував не є підставою для притягнення до відповідальності. Вказує, що наданий відповідачем опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення не підтверджує того факту, що позивачу надсилалась саме повістка, оскільки в ньому відсутні як підпис відправника так і підпис з печаткою працівника поштового зв`язку. Вказує, що до протоколу не надано первинних документів обліку, які б свідчили про невиконання позивачем правил військового обліку, а також інших доказів. Вважає, що резолютивна частина постанови не містить відомостей про визнання позивача винуватим у вчиненні у притягненні до адміністративної відповідальності саме за цією статтею.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За приписами ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 14 лютого 2025 року капітаном ОСОБА_2 стосовно позивача ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення № 729 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с 7). Суть адміністративного правопорушення: військовозобов`язаний, ОСОБА_1 , 1990 року народження, згідно отриманої повістки, повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 28.11.2024 року, але в зазначену дату та час ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про причини неявки не повідомляв, чим порушив ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Під час складання протоколу ОСОБА_1 було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, доведено його права та обов`язки, які передбачені ст.268 КУпАП та повідомлено дату час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення на 18.02.2025 о 10:00 год., про що свідчить підпис ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення.

18 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 729 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с 6).

Відповідно до вказаної постанови, 14 лютого 2025 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 капітаном ОСОБА_2 , був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 , який згідно отриманої повістки зобов`язаний був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 28.11.2024 року, але не зробив цього. Суть адміністративного правопорушення: військовозобов`язаний, ОСОБА_1 , 1990 року народження, згідно отриманої повістки, повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_1 28.11.2024 року, але в зазначену дату та час ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про причини неявки не повідомляв, чим порушив ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно електронного звернення до Шосткинського районного управління поліції ГУНП в Сумській області № Е576637 від 04.12.2024 року, щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративне правопорушення до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколів про адміністративні правопорушення 14.02.2025 року громадянин ОСОБА_1 , 1990 року народження, прибув у супроводі представника поліції. Враховуючи, що громадянин: ОСОБА_1 , 1990 року народження скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст. 24, 27, 235, 276-280 цього ж Кодексу на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 17 000 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 без поважних причин не з`явився за повісткою, що свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена чинним законодавством, тому у відповідача були достатні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Перевіряючи правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її протиправність та незаконність, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно із частиною 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту) (частина 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.

Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» № 69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась.

Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією облікової картки, адреса проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 24 зворот).

Відповідно до копії паспорту позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Так, за даними оскаржуваної постанови ОСОБА_1 будучи оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме на 28.11.2024 у вказану дату та час без поважних причин не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до повістки.

Матеріали справи містять повістку №1235585 на ім`я ОСОБА_1 про необхідність явки 28.11.2024 на 14:00 годину до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення даних, яка 16.11.2024 направлена засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення №624, копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №624 та повернулася на адресу відправника з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

В подальшому, 18 лютого 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 729 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за ч.3 ст.210-1 КУпАП за порушення ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Колегія суддів, з`ясовуючи питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначає наступне.

Як встановлено матеріалами справи, повістка №1235585 на ім`я ОСОБА_1 надіслана на адресу позивача засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» та повернута до відправника з відміткою про відсутність адресата за адресою: АДРЕСА_1 .

Процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Зокрема, абз. 3 пп. 2 ст. 41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день поставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Таким чином, ОСОБА_1 з урахуванням вимог абз. 3 пп. 2 ст. 41 Порядку № 560, був належним чином повідомлений за адресою проживання, яка збігається з адресою, зазначеною у паспорті та копії облікового документу про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 28.11.2024 о 14:00 годині.

Позивачем не заперечуються обставини неявки за повісткою, свою неявку він обґрунтовує його неналежним повідомленням.

Колегія суддів враховує, що відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Як вже встановлено судовим розглядом, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»», а саме у зв`язку з його неявкою за викликом 28.11.2025 о 14:00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин, що і утворює склад адміністративного правопорушення передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, колегія судів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 ч.10 ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Доводи апелянта про те, що наданий відповідачем опис вкладення до рекомендованого поштового відправлення не підтверджує того факту, що позивачу надсилалась саме повістка, оскільки в ньому відсутні як підпис відправника так і підпис з печаткою працівника поштового зв`язку, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до наявного в матеріалах справи опису вкладення до рекомендованого поштового відправлення №624 на ім`я ОСОБА_1 за адресою зареєстрованого місця проживання позивача: АДРЕСА_1 надсилалась саме повістка №1235585, крім того відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №624 на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 надсилалась повістка ТЦК, яка повернулась відправнику з відміткою поштового відділення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом не встановлено порушень з боку відповідача під час винесення спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення, які б давали підстави вважати вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП недоведеною.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при розгляді ІНФОРМАЦІЯ_5 справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 повно та всебічно встановлено обставини вчиненого правопорушення, а також правильно застосовано норми матеріального права, постанова у справі є обґрунтованою, адміністративне стягнення відповідає матеріалам справи про адміністративне правопорушення, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог стосовно скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 18 лютого 2025 № 729.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, та не підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вказує, що доводи позивача спрямовані на уникнення від відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2025 року по справі № 589/1001/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 04.04.2025 по справі № 589/1001/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий З.Г. Подобайло