Справа № 580/3770/25
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року справа № 580/3770/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Л.В.Трофімової за участі секретаря судового засідання В.С.Олійник розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/3770/25 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) [позивач особисто в режимі відеоконференції, представник позивача адвокат Пилипенко Ростислав Борисович, діє на підставі ордеру серії СА №1118021] до Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) [представник не прибув], Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) [представник не прибув], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) [представник не прибув] про визнання протиправними та скасування індивідуальних актів, ухвалив рішення.

І. ПРОЦЕДУРА/ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

07.04.2025 вх. №17603/25 представник позивача адвокат Пилипенко Р.Б. (ордер серії СА №1118021) просить (редакція позову від 28.04.2025 вх.№21498/25):

- визнати протиправною та скасувати постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.07.2024 №144/20 про визначення ОСОБА_1 придатним (з обмеженнями) до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВН3, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;

- скасувати як незаконну постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.03.2025 №2025-0314-1530 про визначення ОСОБА_1 придатним (з обмеженнями) до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони, а також зобов`язати ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 провести повторний огляд військовозобов`язаного ОСОБА_1 .

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновки Верховного Суду України у справі №800/301/16).

Ухвалою від 05.05.2025 відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 26.06.2025 суд здійснив перехід від спрощеного до загального провадження та залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3 . 01.07.2025 закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 04.07.2025, 08.07.2025.

ВПВС у справі № 990/150/23 у п.28 постанови зазначає: реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 5 КАС України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту; п.33 - звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права; п. 37 зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову; п.43 - формулювання прохальної частини позову із зазначенням альтернатив можливих способів захисту порушеного права є таким, що не відповідає положенням КАС України.

Великою Палатою Верховного Суду у справі №640/7310/19 (ЄДРСР 94394125) зазначено: особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві: хто, який саме суб`єкт владних повноважень (а якщо відповідачем може бути суб`єкт господарювання, то який саме) порушив її права чи інтереси, яким чином, якими діями (рішенням, бездіяльністю) відбулося втручання в її права, які саме права були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать.

ІІ. ДОВОДИ ПОЗИВАЧА

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, не погоджується з постановами ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.07.2024 №144/20, та ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 14.03.2025 №2025-0314-1530 у зв`язку з помилковою, на його думку, визначеною придатністю до військової служби та невстановлення причинного зв`язку із захворюванням та як наслідком неможливістю проходження військової служби (за наявних медичних обмежень та протипоказань щодо фізичних навантажень як особі, яка мала інвалідність з дитинства), позаяк позаштатна ВЛК неправильно визначила ступінь придатності позивача до проходження військової служби за статтями 746, 38б Розкладу хвороб - за наслідками медичного огляду необхідно було вказати ст.38а та 74а, що встановлюють непридатність до проходження військової служби. Районною ВЛК під час проведення 12.07.2024 не вивчені належним чином медичні документи ОСОБА_1 (хвороби, травмикінцівок не дозволяють перебувати тривалий час у дорозі) і не враховано, що перебування у воєнній обстановці змушує військовослужбовця нести важкі фізичні навантаження. У разі коли лікарям ВЛК ТЦК та СП важко визначити стан здоров`я військовозобов`язаного - направляється на амбулаторне або стаціонарне обстеження з подальшим оглядом із записом про направлення до ЕСОЗ. ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 під час проведення 12.07.2024 медичного огляду не направила позивача до Черкаського обласного кардіоцентру та до травматологічного відділення Черкаської обласної лікарні для проведення перевірки встановлених діагнозів і вивчення стану здоров`я ОСОБА_1 . Про незгоду з постановою 12.07.2024 №144/20 позивач заявив 30.09.2024 і просив провести контрольний медичний огляд у обасній ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 . 15.10.2024 у відповіді №1021/5/1666 вказано про правильність висновків і відсутність підстав для повторного медичного огляду. 18.11.2024 позивач повторно висловив незгоду і просив видати направлення для проходження обласної ВЛК, а також звернувся зі скаргою до ЦВЛК ЗСУ Міноборони (є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у ЗСУ та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в ЗСУ) Який у листі-відповіді від 29.11.2024 №598/4/27187 пропонувалася направити ОСОБА_1 для проходження медичного огляду до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_6 з метою перегляду постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після неодноразових звернень ІНФОРМАЦІЯ_7 видане направлення від 12.03.2025 вих.№6/1613 про проходження повторного медичного огляду в обласній ВЛК - проведений 14.03.2025 комісійний медичний огляд ОСОБА_1 без залучення лікаря-кардіолога і без направлення на УЗД серця та/або направлення для стаціонарного обстеження до Черкаського обласного кардіологічного центру, не досліджені документи з Національного інституту серцево-судинної хірургії ім.Амосова та результати проведення лікування, чим порушено п.1.1 розділу ІІ Положення 402, замість ст.38а безпідставно вказали 38в (спеціалісти кардіоцентру у жовтні 2024 визначили діагноз). Ступінь придатності до військової служби може бути встановлений лікарем-кардіологом лише за результатами даних інструментального (насамперед ЕХО-КГ) дослідження. У постанові від 14.03.2025 №2025-0314-1530 не відображено ст.23 (23а) розкладу хвороб та ст.61б замість 61в, тому просив скасувати постанови ВКЛ та задовільнити позовні вимоги.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧІВ і ТРЕТЬОЇ ОСОБИ

Представники Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 у судові засідання не прибули.

22.05.2025 за вх.№26038/25 та 01.07.2025 вх.№ 33447/25 ІНФОРМАЦІЯ_3 надав до суду відзив та пояснення зазначивши, що позивач не позбавлений права на звернення до ЦВЛК з метою ініціювання перегляду спірної постанови у порядку пп. 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення №402, у поясненнях від 01.07.2025 вх. №33447/25 повідомив, що 14.03.2025 за результатом медичного огляду в Черкаській обласній лікарні згідно з постановами ВЛК визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення і визначено непридатним до служби у підрозділах спеціального призначення, підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах, що згідно рекомендацій ЦВЛК про виклик на контрольний медичний огляд - перегляду не потребує (з урахуванням додаткових документів до звернення від 14.03.2025 і проведеного комісійного огляду), тому у задоволенні адміністративного позову просить відмовити повністю.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суд встановив, що ОСОБА_2 з урахуванням повістки уточнив військово-облікові дані - пройшов 12.07.2024 медичний огляд у районній позаштатній ВЛК (при КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради), за наслідками якого прийнята постанову ВЛК від 12.07.2024 у формі довідки за №144/20 та визнаний позивач придатним (з обмеженнями) до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (отримав копію постанови представник-позивача у відповідь на адвокатський запит від 07.11.2024 №07-11/з).

За результатами розгляду скарги позивач направлений 12.03.2025 №6/1613 для повторного проходження ВЛК до КНП «Черкаської обласної лікарні». Постановою Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.03.2025 №2025-0314-1530 визнаний ОСОБА_1 придатним (з обмеженнями) до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Листом Центральної військово-лікарською комісією Збройних Сил України від 25.03.2025 №598/4/7473 запропоновано належним чином викликати ОСОБА_1 на контрольний медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 з метою перегляду постанови ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 та ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо належного вивчення та оцінки стану здоров`я і фізичного розвитку в цілях визначення ступеня придатності до військової служби з урахуванням усіх наявних медичних документів та результатів досліджень.

Розглянувши подані документи і матеріали, перевіривши аргументи щодо обставин справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви належить відмовити з огляду на таке.

V. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Відповідно до частини 10 статті 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Згідно з частиною 10 статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, призиваються або приймаються на військову службу, та військовозобов`язані, які проходять службу у військовому резерві або призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України, а також центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (Закон №3543-ХІІ) призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 №1109/15800 (далі - Положення №402). Відповідно до підпункту 1.1. пункту 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Відповідно до пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема : добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я. Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, що дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, у мирний та воєнний час.

Згідно з пунктом 2.1 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання. Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, що надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації (пункт 3.4 глави 3 розділу ІІ Положення №402). Згідно з пункту 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, військовослужбовців до військової служби. Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я. Згідно з пунктом 3.5 глави 3 розділу ІІ Положення №402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 № 661/20974 (далі - форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

31 січня 2024 року набув чинності Закон України №4170 (надалі Закон №4170) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи», прийнятий Верховною Радою України 19 грудня 2024 року.

1 січня 2025 року набрав чинності Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, критерії встановлення інвалідності, Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 р. № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».

КАС ВС у справі № 638/2723/16-а висновує: вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки. Відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення позивачці групи інвалідності є дискреційними повноваженнями та виключною його компетенцією, а відтак погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні цих позовних вимог з огляду на наявність виключної компетенції органів медико-соціальної експертизи МОЗ України щодо встановлення або невстановлення особі інвалідності. Індивідуальні програми реабілітації позивачки від 03 серпня 2011 року № 722 та від 09 липня 2014 року № 45 не є обов`язковими, а отже не порушують її прав, свобод та інтересів, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Верховний Суд у справі № 160/12235/19 висновує: п.46 - ступінь обмеження життєдіяльності є загальним критерієм як під час встановлення інвалідності, так і під час визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності; п.48 - критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, що призвели до порушення функції органів і систем організму, які, в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності. Саме ступінь порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності та відсотку втрати працездатності; п.51 - рішення МСЕК приймається після повного медичного обстеження особи і проведення досліджень лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, на підставі медичних документів та за результатами об`єктивного обстеження особи членами комісії; п.62 - Законом № 875-XІI передбачено, що інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи МОЗ України; п.63 - вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних МСЕК, яке суд не може перебирати на себе, оскільки це, з поміж іншого, вимагає наявності медичної освіти та спеціальної підготовки.

Згідно із ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Рішення, яке приймається суб`єктом владних повноважень у межах дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає усім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).

Адміністративний суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2021 року у справі №820/5570/16 від 12 червня 2020 року у справі №810/5009/18 про те, що надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби виходить за межі судового розгляду суду.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 жовтня 2019 року у справі №813/38/16, від 27 лютого 2020 року у справі №440/569/19.

У постанові від 31.08.2018 у справі № 822/1815/16 Верховний Суд вказав на те, що у разі визнання незаконним (протиправним), індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття.

Суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог (постанова Верховного Суду від 19.02.2019 у справі № 824/399/17-а).

Велика Палата Верховного Суду вже викладала правову позицію з питань юрисдикції спорів щодо оскарження рішень органу МСЕК, зокрема, у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 526/2339/17 та від 26 червня 2019 року у справі № 201/11696/18 і вважає, що підстави відступати від цієї позиції відсутні.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6 та абзацу двадцять третього підпункту 8.8 пункту 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 467, МОЗ відповідно до покладених на нього завдань проводить медико-соціальну експертизу з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності особи та затверджує порядок її проведення.

Проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації, визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи».

Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК під час застосування ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Верховний Суд у справі № 160/12235/19 у п.52 зазначає: розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень МСЕК, суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, що на час спірних правовідносин визначена Положенням № 83, Положенням №1317 та Інструкцією №183. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Аналогічна правова позиція неодноразово викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 17 березня 2020 року у справі № 240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16.

Згідно зі ст.3 Закону України від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення (ст.15 Закону № 393/96-ВР). Відповідно до ст.12 Закону України від 02 жовтня 1996 р. № 393/96-ВР «Про звернення громадян» дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільним процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, Кодексом адміністративного судочинства України, законами України «Про судоустрій і статус суддів», «Про доступ до судових рішень», «Про запобігання корупції», «Про виконавче провадження», «Про адміністративну процедуру». Якщо вирішення питань, порушених у заявах (клопотаннях) і скаргах громадян, належить до предмета регулювання Закону України «Про адміністративну процедуру», вони розглядаються у порядку, встановленому зазначеним Законом України.

Відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» від 17 лютого 2022 р. № 2073-IX (далі - Закон № 2073) адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (ч.1 ст.21 Закону № 2073). Відповідно до ч.1 ст.29 Закону № 2073 адміністративний орган за клопотанням учасника адміністративного провадження або з власної ініціативи, а також у випадках, передбачених законом, залучає до участі в адміністративному провадженні особу, яка сприяє розгляду справи та участь якої необхідна для розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.44 Закону № 2073 у разі якщо вирішення порушених у заяві питань не належить до компетенції адміністративного органу, що її отримав, заява невідкладно, а за наявності обґрунтованих причин - не пізніше п`яти робочих днів, надсилається за належністю до іншого адміністративного органу для розгляду по суті, про що в той самий день письмово повідомляється заявник. У такому разі днем подання заяви вважається день отримання заяви компетентним адміністративним органом.

Підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, а також розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки, що викладені у постановах Верховного Суду. Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про адміністративну процедуру» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх адміністративних органів, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі №160/7153/20 зауважив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Верховний Суд у постанові від 18.07.2019 у справі №826/2426/16 (ЄДРСР 83104634) зазначив, що листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

VІ. ОЦІНКА СУДУ

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Обов`язок щодо медичного огляду військовозобов`язаного, вивчення наданих ним документів про перенесені захворювання та визначення придатності до військової служби на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби покладений на ВЛК.

Відповідно до пункту 20.1 глави 20 розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК незалежні і у своїй роботі керуються Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК.

Суд не надає оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК під час застосування ними відповідних методів огляду позивача, проте враховує, що рішення про придатність позивача до військової служби прийняте комісією за результатами медичного огляду позивача колегіально.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує, що згідно з підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України покладається на ЦВЛК, яка має право, зокрема: переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії) Збройних Сил України (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402). Позивач не позбавлений права на звернення до ЦВЛК зі мотивованою скаргою з метою ініціювання перегляду спірної постанови у порядку пп. 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402.

Надаючи оцінку твердженню позивача і представника позивача про неправильність визначення ступеню придатності позивача до проходження військової служби за статтями 746, 38б Розкладу хвороб - за наслідками медичного огляду необхідно було вказати ст.38а та 74а, замість ст.38а безпідставно вказали 38в і не відображено ст.23 (23а) розкладу хвороб та ст.61б замість 61в, суд бере до уваги висновки Верховного Суду щодо перевірки постанов ВЛК лише у межах дотримання процедури прийняття висновку.

Надаючи оцінку твердженню позивача і представника позивача про те, що ступінь придатності до військової служби може бути встановлений лікарем-кардіологом лише за результатами даних інструментального (насамперед ЕХО-КГ) дослідження, суд зазначає про таке.

Оскільки на Центральну військово-лікарську комісію покладені повноваження розгляду скарг, то матеріали справи не містять мотивованого рішення у межах адміністративної процедури про задоволення чи відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 у спірних правовідносинах, зокрема щодо оцінки та аналізу діагнозів ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 , ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також щодо направлення позивача до Черкаського обласного кардіоцентру та/або до травматологічного відділення Черкаської обласної лікарні для проведення перевірки встановлених діагнозів і вивчення стану здоров`я ОСОБА_1 та/або проведення інструментального (насамперед ЕХО-КГ) дослідження та/або дослідження документів з Національного інституту серцево-судинної хірургії ім.Амосова чи інших медичних установ. Лист -повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_10 з рекомендаціями не є доказом ухвалення рішення ЦВЛК про результати розгляду скарги позивача (з огляду на обраний спосіб захисту не є предметом цього спору). Наявність листа рекомендаційного характеру не підтверджує порушення прав позивача у спірних правовідносинах.

Вирішуючи спір, суд враховує, що повноваження щодо визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача, його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження належать до повноважень відповідної військово-лікарської комісії. Надання оцінки стану здоров`я позивача та діагнозам, що визначають ступінь придатності до військової служби, не входять до повноважень суду під час вирішення адміністративної справи, а про порушення адміністративної процедури обраним відповідачем у позовній заяві не йдеться, тому суд доходить висновку про достатні підстави для визнання позовних вимог необгрунтованими і відмовляє у визнанні протиправною постанови ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.07.2024 №144/20 та незаконною постанову ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.03.2025 №2025-0314-1530 про визначення ОСОБА_1 придатним (з обмеженнями) до проходження військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони за відсутності у матеріалах справи доказів зворотного. У задоволенні похідної вимоги про скасування індивідуальних актів належить відмовити.

Верховний Суд у справі № 640/11938/20 зазначає: порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого поданий позов.

Позивач обрав самостійний спосіб захисту відповідно до п.2 ч.1 ст.5 КАС України і не обгрунтував вимогу, «а також зобов`язати ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_5 провести повторний огляд військовозобов`язаного ОСОБА_1 », не надав доказів на підтвердження необхідності проведення контрольного огляду, не надав докази про здійснення експертизи та/або надання статусу як особі з інвалідністю після досягнення повноліття.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється під час розгляду справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Право бути почутим, або право голосу, є одним із ключових принципів процесуальної справедливості. Ним вимірюється повага до особи, до її гідності, причому не тільки під час якогось процесу. Цей принцип є важливим під час вирішення процедурних питань в управлінській сфері. Якщо право особи бути почутою не забезпечується, то не виконується й процесуальна справедливість, значить, будь-який акт чи дія органів публічної влади є нікчемними (М.Білак. З повагою до особи / https://zib.com.ua/ua/print/132873-osnovni_principi).

Мотиви здійснення органами публічної влади власних повноважень мають відповідати мотивам, з якими ці повноваження були надані законом (https://rm.coe.int/handbook-administration-and-you/1680a06311).

Суд не встановив обґрунтованих доводів, аргументів позивача та за результатом оцінених доказів щодо змісту і характеру порушеного права позивача бути почутим обраними відповідачами і доходить висновку про достатні підстави для відмови у задоволенні адміністративного позову, зважаючи на відсутність порушеного права та невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, за відсутності рішення ЦВЛК про результати розгляду скарги позивача у межах спірних правовідносин під час адміністративної процедури.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Враховуючи ст. 139 КАС України судові витрати не належать розподілу.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не належать розподілу.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21.

Копію рішення суду направити учасникам справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідачі: Військово-лікарська комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 [ АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ]; Військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 [ АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ];

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3 [ АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ].

Рішення суду складене 09.07.2025.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА