Справа № 320/30971/25
Суддя: Білоус А.Ю.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення адміністративного позову

09 липня 2025 року м. Київ №320/30971/25

Київський окружний адміністративний суд в складі судді Білоус А.Ю., розглянувши заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Валька Ігора Вікторовича про забезпечення позову в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку №866/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 від 30 червня 2023 року Головного управління ДПС у м. Києві, яким анульовано з 30 червня 2023 року реєстрацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в реєстрі платників єдиного податку як платника єдиного податку третьої групи з 30 червня 2023 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання.

Представником заявника подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України № 866/26-15-24-01-19-15/ від 30 червня 2023 року про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), до набрання законної сили рішенням суду в справі № 320/30971/25.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник заявника зазначає, що в червні 2025 року ФОП ОСОБА_1 отримано запит від Головного управління ДПС у м. Києві № 13647/Ж12/26-15-24-02-01-06 від 19.05.2025 року, в якому податковий орган звертає увагу платника на тому, що ФОП ОСОБА_1 в порушення п. 181.1 ст.181 ПК України не подала заяву про її реєстрацію в якості платника ПДВ. Крім того, вимагаються копії документів щодо діяльності ФОП.

Представник заявника зазначає, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовується наступним:

- оскарження рішення № 866/26-15-24-01-19-15/ НОМЕР_1 від 30 червня 2023 року не зупиняє його дію, що призведе до наслідків, які можуть істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача;

- анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку призведе до надмірного податкового та іншого навантаження: відповідно до положень пункту 183.4 та 181.1. ПК України у позивача виникне обов`язок щодо реєстрації платником податку на додану вартість;

- позивач після анулювання статусу платника ПДВ протягом 1 року не зможе бути платником єдиного податку;

- податкове навантаження збільшиться на 20% внаслідок формування основних витрат за рахунок сплати послуг на адресу контрагентів, які не мають статусу платників податку на додану вартість;

- виникне необхідність здійснювати додатковий (значно складніший) податковий облік, електронне адміністрування податку на додану вартість, реєстрацію податкових накладних, «умовний продаж» відповідно до вимог пункту 198.5 статті 198 ПК України та виконання інших вимог ПК України, пов`язаних з переходом на загальну систему оподаткування;

- виникнуть додаткові підстави для призначення та проведення як камеральних, так і позапланових документальних перевірок позивача;

- у разі задоволення позовної заяви позивачу доведеться анулювати реєстрацію платника податку на додану вартість та в подальшому здійснювати заходи щодо анулювання (визнання нечинними/недійсними) всіх виписаних та зареєстрованих податкових накладних (податкового кредиту) по всім контрагентам за весь період з початку реєстрації платником ПДВ до набрання чинності рішенням суду у даній справі, подання численних уточнюючих податкових декларацій з ПДВ як самим позивачем, так і всіма його зазначеними контрагентами. Тобто виникне ситуація втягування у стан податкової та фінансової невизначеності багатьох контрагентів (абонентів) позивача, оскільки позивач, ставши платником ПДВ, почне генерувати податковий кредит для контрагентів (абонентів), який, у свою чергу, буде впливати на фінансові та податкові результати діяльності контрагентів, які у разі скасування оскарженого рішення втратять право на податковий кредит за весь період слухання справи та будуть змушені подавати численні уточнюючі декларації з податку на додану вартість;

- необхідність виконання рішення № 866/26-15-24-01-19-15/ від 30 червня 2023 року та подальше скасування реєстрації платником податку на додану вартість, у разі задоволення позовних вимог, призведе до нанесення значної шкоди іміджу позивача та може призвести до розірвання угод та втрати абонентської бази.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд ураховує таке.

Частинами першою та другою статті 150 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з положеннями частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів у конкретній справі з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

За сталою правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постановах від 27 квітня 2023 року в справі №140/8127/22, від 16 квітня 2024 року в справі №120/15171/23, від 4 грудня 2024 року в справі №500/3027/24, від 4 лютого 2025 року в справі № 280/8758/24, 20 лютого 2025 року в справі № 280/9044/24, 15 січня 2025 року в справі № 520/20854/24 для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи й поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

У постанові від 13 березня 2025 року в справі № 160/23707/24 Верховним Судом зазначено, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Так само суд повинен вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.

Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

У постанові від 19 жовтня 2023 року в справі №440/9568/22 Верховний Суд вказав, що вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Судом встановлено, що відповідно до оспорюваного рішення відповідач анулював реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5%.

Правові засади, на підставі яких здійснене відповідне анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями ПК України.

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

За змістом пункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, зокрема, у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи відбувається за чітко визначених та передбачених ПК України підстав, й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача про те, що прийняття такого рішення матиме суттєві наслідки для позивача у вигляді зміни системи оподаткування зі спрощеної на загальну.

У свою чергу, зміна системи оподаткування призведе до того, що на позивача буде покладено додаткове податкове навантаження у вигляді податку на прибуток та податку на додану вартість, що в свою чергу може суттєво вплинути на ведення господарської діяльності, звільнення працівників підприємства, розірвання договірних відносин з контрагентами, тощо.

Також, суд зазначає, що відновлення порушених прав без вжиття заходів забезпечення позову вимагатиме значних зусиль, оскільки в разі задоволення позовних вимог позивач знову матиме право перебувати на спрощеній системі оподаткування, що в свою чергу потягне за собою вжиття заходів щодо зміни порядку звітування до контролюючих органів, сплати податків, тощо.

Невжиття заходів забезпечення позову в цьому випадку з наведених підстав може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав й інтересів позивача, для захисту яких він звернувся до суду.

Також, суд зазначає, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, вжиття таких заходів спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

Під час ухвалення судового рішення судом ураховується правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 25 жовтня 2023 року в справі № 160/11784/23, від 14 січня 2025 року в справі № 280/9045/24, від 04 лютого 2025 року в справі № 280/8758/24, від 20 лютого 2025 року в справі № 280/9044/24, від 06 березня 2025 року в справі № 420/25688/24 та від 24 квітня 2025 року в справі № 380/21348/24.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та наявність підстав для її задоволення.

Керуючись статтями 150-154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Валька Ігора Вікторовича про забезпечення позову в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

Зупинити дію рішення Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України № 866/26-15-24-01-19-15/ від 30 червня 2023 року про анулювання реєстрації та виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), до набрання законної сили рішенням суду у справі № 320/30971/25.

Ухвала про забезпечення позову від 09.07.2025 в справі №320/30971/25 є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню відповідно до статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання до 09.07.2028 року.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Стягувач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Боржник: Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 44116011, місцезнаходження: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Білоус А.Ю.