Справа № 589/2254/25
Суддя: Бобко Т. В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/2254/25
Провадження № 2-а/635/142/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судових засідань Загайко Г.Я.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - Моісеєнко Олена Миколаївна,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

представники відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_4 начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 , звернувся до суду із позовом, в якому просить скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_6 № 1584 від 08 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

На обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила таке.

Позивач як ВПО проживає за адресою: АДРЕСА_1 . До 01 квітня 2025 року позивач перебував на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , мав відстрочку від призову до 26 липня 2025 року, що підтверджується військово-обліковим документом в електронній формі з застосунку "Резерв+", сформованим 15.10.2024 року. Дані позивачем були уточнені вчасно 10.07.2024 року відповідно до військово-облікового документу в електронній формі з застосунку "Резерв+", який був сформований 14.05.2025.

В подальшому позивача було безпідставно поставлено на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_7 без зміни місця проживання. 08 травня 2025 року позивачу було примусово вручено оформлену завчасно Постанову №1584 від 08.05.2025 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн. Постанова вже містила нібито підпис позивача, однак позивач запевняє суд, що особисто він підпис не ставив. Накладаючи стягнення, тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_7 вважав, що : "... ОСОБА_1 не з`явився 07.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 за викликом по повістці №2692162, тим самим порушив вимоги абз.2 ч.1 та абз.8 ч.3 ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Разом із тим представник позивача зазначає, що у матеріалах адміністративної справи відсутні докази, які підтверджують факт належного вручення повістки позивачу, а саме: відсутній номер поштового відправлення, опис вкладення, повідомлення про вручення, а також відсутній підпис позивача про ознайомлення із змістом повістки. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші допустимі докази, які б свідчили про належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, про що прямо йдеться в статті 268 КУпАП.

Оскаржувана постанова №1584 також не містить резолютивної частини про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що суперечить ст.283 КУпАП та усталеній судовій практиці.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та винесена з порушенням процесуального законодавства. Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач був відсутній при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, адже підпис позивача відсутній, оскільки в оскаржуваній постанові не міститься справжній підпис саме позивача. Зображення схоже на підпис в постанові - не є підписом позивача, що підтверджується копією паспорта позивача, копією витягу з договору, який долучається до даного адміністративного позову для порівняння підписів. 01.04.2025 року Постановою №1584 відповідачем на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн, однак навіть в резолютивній частині оскаржуваної Постанови відсутнє визнання винуватості позивача за адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП за те, що він нібито не з`явився по повістці №2692162 без дати на 07.03.2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 без зазначення часу, коли саме мав з`явитись.

Оскаржувана постанова не містить інформацію щодо номеру відправлення Укрпошти рекомендованим листом з описом вкладення, відсутні докази того, що повістку про необхідність явки позивача до відповідача він отримав особисто під підпис, що є обов`язковою умовою для притягнення військовозобов`язаного до відповідальності за неявку за таким викликом. Як наслідок цього, і притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаних обставин не ґрунтується на вимогах закону.

Позивач зазначає, що не отримував повідомлення про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно нього, не був присутній під час розгляду адміністративного матеріалу стосовно нього, був позбавлений в праві заявляти клопотання, зауваження, подання доказів по справі, залучити адвоката тощо, копію протоколу позивач не отримував, а отже не був ознайомлений з доказами винуватості за що його було в подальшому притягнуто до відповідальності.

Факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.

Позивач вважає, що зазначена оскаржувана постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові. Постанову №1584 винесено особою, повноваження якої діяти від імені належного суб`єкта владних повноважень не підтверджено. Як вбачається з копії постанови, її підписано підполковником ОСОБА_3 , який зазначений як тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водночас, на постанові стоїть печатка з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_1 . За витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців від 17 травня 2025 року, належить юридичній особі з повною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_9 ». Керівником цієї юридичної особи вказано ОСОБА_8 . Жодних підтверджень щодо уповноваження підполковника ОСОБА_3 діяти від імені цієї юридичної особи не надано.

Підписантом постанови є неналежна посадова особа, її повноваження не доведені належними та допустимими доказами. У світлі положень ст.19 Конституції України, дії органів влади мають здійснюватися виключно в межах повноважень і у спосіб, передбачений законом. Застосування печатки іншої установи порушує принцип офіційності та автентичності владного рішення.

Пункт 3 ч.1 ст.9 КАС України передбачає, що предметом позову може бути рішення, видане неуповноваженим органом. Судова практика, зокрема постанова Верховного Суду у справі №9901/197/21, підтверджує, що рішення, ухвалені без належних повноважень або з використанням чужої печатки, не створюють юридичних наслідків та підлягають визнанню незаконними.

Постанова №1584 є юридично нікчемною, оскільки її винесено особою, яка не довела своїх повноважень, від імені неналежного органу, із застосуванням печатки, яка не належить відповідачу у справі. Це порушення є самостійною і безумовною підставою для скасування Постанови.

В оскаржуваній постанові відповідач посилається на вимоги абз.2 ч.1 та абз.8 ч.3 ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Натомість, позивачем виконано усі вимоги військового обліку, а саме: він перебуває на військовому обліку у відповідача, уточнив облікові дані вчасно 10.07.2024 року, скористався правом на відстрочку та отримав відстрочку до 26.07.2025 року, пройшов ВЛК 17.04.2024 року, отримав військово-обліковий документ зразка 2024 року. Отже, посилання відповідача на зазначені вище норми закону жодним чином не доводить наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Враховуючи вищенаведене, представник позивача зазначає, що відсутність події і складу адміністративного правопорушення в даному разі відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Окрім того, у тексті постанови датою народження ОСОБА_1 зазначено ІНФОРМАЦІЯ_10 , у той час як достовірна дата його народження, підтверджена паспортними документами та військово-обліковими записами, ІНФОРМАЦІЯ_11 . Невірне зазначення основної ідентифікаційної інформації про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідчить про відсутність належної перевірки документів особи під час складання адміністративного матеріалу, а отже, про порушення базових принципів адміністративного провадження.

Отже, представник позивача зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно позивача підлягає закриттю.

Аргументи учасників справи.

27 червня 2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_12 у м. Києві Куделя В.В. надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_12 , ІНФОРМАЦІЯ_13 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення з огляду на таке.

Відповідно до положень пункту 30 Порядку № 560 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ІНФОРМАЦІЯ_6 на ім`я позивача було сформовано повістку №2692162 про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 на 07 березня 2025 року з метою уточнення даних.

Вищезазначена повістка була надіслана засобами поштового зв`язку (рекомендованим поштовим відправленням №685 з описом вкладення та повідомленням про вручення) за адресою місця проживання позивача, а саме: АДРЕСА_2 . Дане поштове відправлення позивач не отримав, у зв`язку з чим воно було повернуто АТ «Укрпошта» відправнику за адресою ІНФОРМАЦІЯ_8 з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою».

Тож, оскільки позивач був відсутній за адресою місця проживання, яка була повідомлена ТЦК та СП під час уточнення позивачем своїх облікових даних, не з`явився 07 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 , що є порушенням встановлених правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію з подальшим внесенням інформації стосовно позивача до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і формуванням звернення щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення до ТЦК та СП для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Так, 08 травня 2025 року працівниками Оболонського УП ГУНП у м. Києві за адресою: АДРЕСА_3 було виявлено позивача ОСОБА_1 , якого запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_12 , оскільки останній перебував у розшуку за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_8 . В подальшому 08 травня 2025 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_12 стосовно позивача складено протокол №1584 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до якого встановлено факт неявки позивача за повісткою №2692162 до ІНФОРМАЦІЯ_8 07 березня 2025 року, яка була надіслана засобами поштового зв`язку, що є порушенням вимог абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Також, позивачу роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, зокрема й право користуватися юридичною допомогою адвоката та повідомлено про дату і місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Як вбачається зі змісту протоколу у присутності свідків позивач відмовився від надання пояснень та його підписання.

Ані вчасність оновлення (уточнення) військово-облікових даних, ані наявність відстрочки (бронювання) від призову на військову службу під час мобілізації не звільняє військовозобов`язаних осіб від їх обов`язку з`явитися за викликом до ТЦК та СП, не є поважною причиною для неявки за викликом та відповідно не обмежує право ТЦК та СП здійснювати заходи оповіщення шляхом надсилання або вручення повісток. Тому на підставі обставин, встановлених під час розгляду справи, тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 стосовно позивача винесено постанову №1584 від 08 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 17 000 грн за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Копію даної постанови позивач отримав в день її складання, про що свідчить підпис в постанові.

На підставі фактичних даних, встановлених протоколом про адміністративне правопорушення, даних паспорту громадянина України ідентифіковано особу позивача, з`ясовано факт неявки по повістці позивача 07 березня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_8 , зазначено положення нормативного акту невиконання вимог якого в особливий період становить склад адміністративного правопорушення, за яке ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена відповідальність. Постанова № 1584 від 08 травня 2025 року містить усі перелічені вище дані. Наведене спростовує твердження позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем, неповний та необ`єктивний її розгляд та свідчить про дотримання відповідачем положень статей 277-2, 278, 279, 280 КУпАП та відсутність будь-яких порушень вимог чинного законодавства зі сторони відповідача.

У відповідності до вищезазначеного відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв відповідно до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону. Позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.

08 липня 2025 року представник позивача Бойченка О.О. Моісеєнко О.М. надала до суду відповідь на відзив, в якому просила задовільнити позов в повному обсязі, визнати протиправною та скасувати постанову № 1584 від 08 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУПАП, стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. Зазначила, що не погоджується з доводами відповідача з огляду на таке.

У відзиві відповідач фактично визнав, що позивач не отримав повістку №2692162. Це є ключовим процесуальним фактом, який відповідач намагається виправдати посиланням на п.14 Порядку №560. Однак відповідно до ст.268 КУпАП повідомлення має бути не формальним, а ефективним. Надсилання листа, який повернувся без вручення, не є підтвердженням належного оповіщення.

У даній справі позивач був позбавлений будь-якої реальної можливості реалізувати своє право на захист від моменту формування повістки до моменту винесення оскаржуваної постанови. Позивач не отримав повістки, не був повідомлений про дату та час розгляду справи, не мав можливості бути присутнім, надати пояснення, заявити клопотання або скористатися юридичною допомогою. Відсутність своєчасного повідомлення позивача унеможливило будь-яке ознайомлення з матеріалами провадження до винесення рішення, що є прямим порушенням принципу змагальності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до відповідальності, можливий виключно за наявності беззаперечних доказів її належного повідомлення. У даному випадку таких доказів не існує. Натомість відповідач посилається на формальне направлення повістки, яка повернулась без вручення, що лише підтверджує відсутність повідомлення як юридичного факту. Позбавлення позивача права бути заслуханим у справі, яка безпосередньо стосується його прав і обов`язків, є грубим процесуальним порушенням. Право на захист охоплює не лише можливість бути присутнім на розгляді справи, а й повну інформованість про суть обвинувачення, доступ до матеріалів провадження, можливість підготуватися до захисту, участь у процесуальних діях, користування допомогою захисника. Позивач був позбавлений усього цього комплексу гарантій. Адміністративне провадження не може бути формальністю, результатом якої стає винесення стягнення без будь-якого процесу. У справі ОСОБА_1 мала місце саме така ситуація стягнення винесено за відсутності будь-якого процесу в класичному значенні цього поняття. Фактичне позбавлення права на захист є безумовною підставою для визнання постанови протиправною і скасування її в повному обсязі.

Чинна відстрочка від призову на військову службу за мобілізацією, якою користувався позивач, є безумовною обставиною, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Відстрочка надавалася відповідно до норм чинного законодавства України, зокрема на підставі наявного в електронному військово-обліковому документі статусу, а також внесених до відповідного реєстру даних, що підтверджують її тривалість і законність. Строк дії такої відстрочки був чинний станом на дату, вказану у повістці, 07 березня 2025 року, і спливав лише 26 липня 2025 року. Вказана обставина підтверджується витягом з електронного застосунку «Резерв+», що є офіційним державним сервісом, який працює у взаємозв`язку з Єдиним державним реєстром призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідач, маючи прямий доступ до вказаного реєстру, був обізнаний або повинен був бути обізнаний про те, що Позивач не підлягає виклику до ТЦК у зв`язку з наявною відстрочкою, що фактично знімало будь-які підстави для формування повістки та, тим більше, притягнення до адміністративної відповідальності. Закон прямо не вимагає, щоб особа додатково зверталася із заявами про звільнення від проходження заходів мобілізаційного характеру, якщо відстрочка вже надана належним чином, зафіксована в офіційних державних реєстрах та підтверджена обліковими документами. Формування та направлення повістки у період дії відстрочки є не лише юридично нікчемною дією, але й грубим порушенням прав особи. Відповідач, зловживаючи своїм адміністративним становищем, проігнорував наявність чинної відстрочки, не перевірив дані в е-реєстрі, не вчинив жодних дій для перевірки поважності причин неявки та фактично автоматично наклав санкцію, порушивши принцип індивідуалізації відповідальності. Отже, наявність чинної відстрочки виключає вину особи в порушенні обов`язку з`явитися до ТЦК. У відповідності до статей 247 та 268 КУпАП, а також усталеної судової практики, це є підставою для закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У діях позивача об`єктивно відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У даній справі фактично відсутні всі ключові елементи складу правопорушення. У даному випадку жодного виклику у встановлений законом спосіб здійснено не було, а отже не виникло юридичного обов`язку реагувати. Крім того, навіть за умови припущення, що повістка була належно складена та вручена, чинна відстрочка автоматично виключає необхідність її виконання. Як наслідок, об`єктивна сторона відсутня.

Також в оскаржуваній постанові зазначено невірну дату народження позивача ІНФОРМАЦІЯ_10 замість ІНФОРМАЦІЯ_11 . Така помилка в базових ідентифікаційних даних особи дискваліфікує постанову як акт, що винесений щодо невизначеної особи, це є порушенням ст. 61 Конституції України та ст. 256 КУпАП.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_13 Хом`як В.В. надав суду клопотання про заміну неналежного відповідача, в якому просив вилучити ІНФОРМАЦІЯ_3 з кола відповідачів з огляду на таке. Оскаржувана постанова була винесена посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_14 хоч і не має статусу юридичної особи, проте є відокремленим підрозділом та відповідно до КВЕД здійснює діяльність у сфері оборони, що підтверджується довідкою №192/21 з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, є суб`єктом владних повноважень.

Позивач не звертався до ІНФОРМАЦІЯ_13 як до вищестоящого органу з метою оскарження постанови № 1584 від 08 травня 2025 року в порядку ст. 288 КУпАП. Тобто, ІНФОРМАЦІЯ_15 не приймав жодних рішень щодо громадянина ОСОБА_1 , а тому не є належним відповідачем по справі.

Рух справи.

Ухвалою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 травня 2025 року справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_16 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення направлена за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 05 червня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 Моісеєнко О.М. про залучення співвідповідача і витребування доказів, залучено до участі в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_16 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі в якості співвідповідача ІНФОРМАЦІЯ_15 , витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_5 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідно до постанови №1584 від 08 травня 2025 року, належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують повноваження використання печатки з кодом ЄДРПОУ НОМЕР_1 , що належить юридичній особі з повною назвою « ІНФОРМАЦІЯ_17 », належним чином засвідчені копії документів, які підтверджують повноваження тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_6 станом на 08 травня 2025 року; витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_13 належним чином засвідчені копії матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (постанова №1584 від 08 травня 2025 року), встановлено строк для подання витребуваних доказів до Харківського районного суду Харківської області до 29 червня 2025 року.

На виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року в частині витребування 27 червня 2025 року до суду надійшли від відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 копії матеріалів справи №1584 про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП; копія довідки з відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №192/21; витяг із наказу ІНФОРМАЦІЯ_18 від 10 лютого 2025 року №45; витяг із наказу ІНФОРМАЦІЯ_12 від 10 лютого 2025 року №43.

Участь у справі сторін та інших учасників.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином у встановленому законом порядку повідомлені. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі про день, час та місце розгляду справи були належним чином у встановленому законом порядку повідомлені, представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до військово-облікового документу Резерв+, який сформований 14.05.2025, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_19 , має унікальний номер запису в реєстрі оберіг 8, 10.07.2024 уточнив свої персональні дані.

08 травня 2025 року офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_12 лейтенантом ОСОБА_9 було складено протокол № 1584 про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 не з`явився 07 березня 2025 року за викликом по повістці № 2692162, тим самим порушив вимоги абз. 2 ч. 1 та абз. 8 ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від пояснення та підписання протоколу, отримання другого примірника протоколу в присутності двох свідків.

08 травня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_3 винесено оскаржувану постанову №1584 від 08.05.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зі змісту якої слідує, що громадянину України ОСОБА_1 було направлено повістку № 2692162 з вимогою з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 не з`явився, чим порушив вимоги абз. 2 ч. 1, абз. 8 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень.

Повістку №2692162 від 25 лютого 2025 року позивачу було направлено рекомендованим поштовим відправленням №685. Відповідно до трекінгу поштового відправлення №685 АТ «Укрпошта» прийняла дане відправлення 28 лютого 2025 року, 05 березня 2025 року була невдала спроба вручення, 07 березня 2025 року повістку було повернуто відправнику з позначкою одержувач відсутній за вказаною адресою.

Позивач, в інтересах якого діє представник ОСОБА_5 , через систему «Електронний суд» 17 травня 2024 року звернувся до Харківського районного суду Харківської області із адміністративним позовом протягом строку, передбаченого для оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до довідки № 5922- від 16.07.2024 ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою із зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_4 ; фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України про мобілізаційну підготовку і мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

В постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664св17) встановлено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Разом із тим, з 5 години 30 хвилин 24.02.2022 року в Україні Указом Президента України №64/2022, який був затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022 на всій території держави було введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, останній раз указом президента України № 26/2025 від 14.01.2025, який затверджений Законом України 4220-IX від 15.01.2025 строком на 90 діб до 9 травня 2025 року.

Диспозиція ч.1 ст. 210-1 КУпАП - є бланкетною, визначає безпосередньо саме адміністративне правопорушення, для повного визначення ознак та складу цього правопорушення слід звернутися до інших норм права, які містяться в законних та підзаконних нормативно-правових актах, які передбачають конкретні обов`язки військовозобов`язаних.

В оскаржуваній постанові зазначено, що позивачем порушено вимоги абз. 2 ч. 1, абз. 8 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», але при цьому оскаржувана постанова містить лише виклад обставин щодо порушення позивачем обов`язку з`явитись за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_8 за повісткою.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, яка має бути доведена відповідними доказами.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. Прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У розумінні статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

У відповідності до ст. 90 КУпАП суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявна у справі оскаржувана постанова № 1584 про адміністративне правопорушення від 08 травня 2025 року, винесена за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення, зокрема протоколу № 1584 про адміністративне правопорушення від 08 травня 2025 року, не є беззаперечним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки постанова є саме тим рішенням відповідача, що оскаржується, в якому виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковник ОСОБА_3 відображає своє власне бачення порушень.

Повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_6 №2692162 від 25 лютого 2025 року позивачу було направлено рекомендованим поштовим відправленням №685. Відповідно до трекінгу поштового відправлення №685 АТ «Укрпошта» прийняла дане відправлення 28 лютого 2025 року, 03 березня 2025 року відправлення виїхало з Логістичного центру м. Конотоп Сумської області, 05 березня 2025 року була невдала спроба вручення відправлення (м. Шостка Сумської області), 07 березня 2025 року відправлення було повернуто відправнику з позначкою «одержувач відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акту відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до абз. 2 п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК.

Відповідно до абз. 4 п. 82 вищезазначених Правил якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Відповідно до абз. 3 п. 101 вищезазначених Правил у разі невручення рекомендованого листа з позначками Судова повістка, Повістка ТЦК або реєстрованого поштового відправлення з позначкою Адміністративна послуга такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

Суд зазначає, що повернення працівником об`єкту поштового зв`язку листа з позначкою Повістка ТЦК до відправника є правомірним і здійснене з дотриманням передбаченої законом процедури, в тому випаду, коли протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат не з`явився для одержання такого листа. Відповідно опісля того, як 05 березня 2025 року, в середу, була невдала спроба вручення працівником об`єкту поштового зв`язку повістки позивачу, станом на 07 березня 2025 року (п`ятницю) минуло два робочі дні з моменту інформування останнього відділенням поштового зв`язку, відомості поштового трекінгу не містять інших даних щодо інформування отримувача про поштове відправлення у інший спосіб, а тому повернення повістки відправнику у даному випадку з проставленням позначки «адресат відсутній за вказаною адресою» не є правомірною.

Отже, процедура оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП, зокрема належне підтвердження такого оповіщення у виді проставлення відмітки про відсутність позивача за адресою місця проживання, були здійснені в порушення вимог законодавства і тих процедур, що передбачені Правилами надання послуг поштового зв`язку, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270. Оскільки процедура оповіщення позивача про виклик до ТЦК та СП здійснена з порушеннями, то слід визначити її такою, яка не є належною і встановленою законом, не відповідає поставленим перед нею нормативно-правовим вимогам.

Враховуючи вищезазначене, факт належного підтвердження оповіщення про виклик ОСОБА_1 не доведений відповідачами як необхідна умова наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в діях ОСОБА_1 .. За відсутності доведеності належного підтвердження оповіщення про виклик особи до ТЦК та СП в діях такої особи відсутній склад адміністративного правопорушення, яке передбачено ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, суд висновує про те, що відповідачем не доведено факту наявності в діях позивача складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно зі ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Повноваження адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені в ст. 286 КАС України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи ту обставину, що суд висновує про скасування постанови в зв`язку з недоведеністю вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №1584 від 08.05.2025.

Оскільки суд висновує про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, суд не надає оцінку доводам представника позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, суд приймає до уваги доводи представника ІНФОРМАЦІЯ_13 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_15 не приймав жодних рішень щодо громадянина ОСОБА_1 , а тому не є належним відповідачем по справі.

ІНФОРМАЦІЯ_15 був залучений ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 червня 2025 року в якості співвідповідача по справі за клопотанням представника позивача Бойченка О.О. Моісеєнко О.М.. При цьому, суд зауважує, що визначення кола відповідачів, до яких пред`являються позовні вимоги, є прерогативою позивача. Положення статей 46-48 КАС України не надають можливості суду самостійно без згоди позивача здійснювати заміну неналежного відповідача або виключення особи з числа відповідачів.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів, та їх заміна у разі необхідності. За результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Положення про центри рекрутингу, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, центрів рекрутингу координується та спрямовується Міністерством оборони України.

23 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 154, якою затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі Положення № 154).

Згідно із п. 1 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

В силу п. 3 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки очолюють керівники, які організовують діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються оперативному командуванню, в зоні відповідальності якого вони перебувають згідно з військово-адміністративним поділом території України.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя підпорядковуються відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, мм. Києва та Севастополя, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

За змістом п. 7 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Територіальний центр комплектування та соціальної підтримки має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно із п. 12 Положення № 154 керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки представляє інтереси Збройних Сил у відносинах з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, іншими державними органами, підприємствами та громадянами на відповідній території.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення.

Отже, діючим законодавством надано повноваження саме територіальному центру комплектування та соціальної підтримки щодо розгляду справ про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та прийняття постанови про застосування штрафу.

В той же час у відповідності до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

З аналізу вказаних норм випливає, що відповідачем у справі може бути суб`єкт владних повноважень незалежно від наявності у нього статусу юридичної особи.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 19 квітня 2022 року у справі №400/3989/19.

Суд зазначає, що враховуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_20 у АДРЕСА_3 як відокремлений підрозділ ІНФОРМАЦІЯ_18 наділений повноваженнями щодо розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за статтею 210-1 КУпАП, отже діє як самостійний суб`єкт, наділений певною компетенцією, а тому повинен відповідати за вказаним позовом, а ІНФОРМАЦІЯ_21 не є належним відповідачем по справі.

З цього слідує, що суд відмовляє в позові в частині позовних вимог до неналежного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_18 та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Щодо судових витрат

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Як встановлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року по справі №543/775/17, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України про судовий збір при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, розмір судового збору, який необхідно позивачу було сплатити за подання вказаного адміністративного позову станом на день подання позову складав 484 гривень 48 копійок.

Позивачем сплачений судовий збір, що підтверджується платіжною квитанцією №7548-9049-8749-2958 від 17.05.2025.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд висновує про задоволення адміністративного позову в частині позовних вимог до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_12 , сплачений позивачем судовий збір стягується за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), який є належним відповідачем у справі, на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 5, 7, 8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

Частково задовільнити позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у справі.

Скасувати постанову №1584 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП від 08.05.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17 000 гривень.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні позову в частині позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_4 відмовити.

Судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 484,48 гривень, стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_4 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя Т. В. Бобко