Справа № 500/2791/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2791/25

09 липня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Пальчика В.Л., надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві, у якому просить:

визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу період роботи згідно оригіналу трудової книжки з 02.05.1983 по 06.11.1983, 07.07.1986 по 02.12.1999 та навчання з 01.09.1980 по 01.05.1983 і з 07.11.1983 по 30.06.1984 та призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з дати виникнення права на неї, а саме з 11.02.2025, і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві виплатити призначену пенсію за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з дня виникнення права на призначення пенсії, а саме з 11.02.2025.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 17.03.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатами розгляду заяви, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.03.2025 №75 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача: період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1980 по 25.02.1989 згідно диплому НОМЕР_2 від 01.03.1989, оскільки період навчання перетинається із періодом проходження військової служби; період роботи (проходження виробничої практики) з 02.05.1983 по 06.11.1983, оскільки дата звільнення « 06.11.1983» не відповідає даті наказу про звільнення « 06.11.1984»; період роботи з 07.07.1986 по 02.12.1999, оскільки запис про звільнення з роботи здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме назва організації, що здійснила запис про звільнення не відповідає назві організації куди був прийнятий заявник та відсутня довідка про реорганізацію.

14.04.2025 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою в якій просив здійснити належним чином повний та всебічний розгляд та аналіз заяви і документів пенсійної справи, а також зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1984, період роботи під час проходження виробничої практики з 02.05.1983 по 06.11.1983, період роботи з 07.07.1986 по 02.12.1999, та призначити пенсію з дати виникнення права на її призначення, а саме з 10.02.2025.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №3068-2947/Г-02/8-1900/25 від 28.04.2025 повідомило позивача про, що зазначені періоди роботи можуть бути зараховані до страхового стажу у випадку представлення уточнюючих документів.

Позивач вважає відмову у призначенні пенсії протиправною, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 13.05.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 22.05.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву.

09.06.2025 від Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого слідує, що відповідач повністю заперечує проти задоволення позовних вимог та вказує, що 17.03.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано: період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1980 по 25.02.1989 згідно диплому НОМЕР_2 від 01.03.1989, оскільки період навчання перетинається із періодом проходження військової служби; період роботи (проходження виробничої практики ) з 02.05.1983 по 06.11.1983, оскільки дата звільнення « 06.11.1983» не відповідає даті наказу про звільнення « 06.11.1984»; період роботи з 07.07.1986 по 02.12.1999, оскільки запис про звільнення з роботи здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме назва організації, що здійснила запис про звільнення не відповідає назві організації куди був прийнятий заявник та відсутня довідка про реорганізацію.

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу 60 років 01 місяць. Страховий стаж позивача 26 років 01 місяць 25 днів.

Враховуючи зазначене, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №75 від 25.03.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 роки.

У встановлений судом строк, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві відзиву на позовну заяву не подало, з клопотанням про продовження процесуального строку для його подання не зверталось.

Суд зазначає, що розгляд даної справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку перебування в основній щорічній відпустці головуючої судді у даній справі, в порядку черговості.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.03.2025 звернувся із заявою про призначення пенсії за віком через офіційний вебпортал пенсійних послуг з використанням електронного цифрового підпису.

До заяви позивач долучив скановані оригінали документів, а саме: паспорта, коду, довідки про взяття на облік ВПО, трудової книжки, диплому, військового квитка, довідки про підтвердження періоду проходження військової строкової служби.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

За результатами розгляду заяви Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийняло рішення №75 від 25.03.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком, з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за віком.

При цьому, у рішенні вказано, що такий стаж позивача становить 26 років 01 місяць 25 днів, при необхідному 32 роки.

До страхового стажу позивача не зараховано:

- період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1980 по 25.02.1989 згідно диплому НОМЕР_2 від 01.03.1989, оскільки період навчання перетинається із періодом проходження військової служби;

- період роботи (проходження виробничої практики) з 02.05.1983 по 06.11.1983, оскільки дата звільнення « 06.11.1983» не відповідає даті наказу про звільнення « 06.11.1984»;

- період роботи з 07.07.1986 по 02.12.1999, оскільки запис про звільнення з роботи здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме назва організації, що здійснила запис про звільнення не відповідає назві організації куди був прийнятий заявник та відсутня довідка про реорганізацію.

14.04.2025 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою в якій просив здійснити належним чином повний та всебічний розгляд та аналіз заяви і документів пенсійної справи, а також зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 12.07.1984, період роботи під час проходження виробничої практики з 02.05.1983 по 06.11.1983, період роботи з 07.07.1986 по 02.12.1999, та призначити пенсію з дати виникнення права на її призначення, а саме з 10.02.2025.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом №3068-2947/Г-02/8-1900/25 від 28.04.2025 позивача повідомлено про, що зазначені періоди роботи можуть бути зараховані до страхового стажу у випадку представлення уточнюючих документів.

Не погодившись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

У відповідності до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років

Відповідно до частини першої та другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не зарахувало до страхового стажу позивача, зокрема, період навчання в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1980 по 25.02.1989 згідно диплому НОМЕР_2 від 01.03.1989, оскільки період навчання перетинається із періодом проходження військової служби.

Відповідно до пункту "д" частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, а згідно з пунктом 8 Порядку №637 такий період підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно наявного в матеріалах справи диплома серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що у 1980 році позивач вступив в Ясинуватський будівельний технікум транспортного будівництва та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 25.02.1989 позивачу присвоєно кваліфікацію «техніка-сантехніка» (арк.справи 14). Разом з тим, у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 (арк.справи 11-13), з якої встановлено, що у спірний період:

згідно записів №1-3 02.05.1983 позивач прийнятий в Спеціалізований будівельно монтажний поїзд № 12 (Водрем) для проходження виробничої практики (наказ № 75а від 05.05.1983) та 06.11.1983 звільнений для подальшого навчання (наказ № 185 від 06.11.1984);

у наступному записі №4 вказано про службу в армії з 28.06.1984 по 25.04.1986.

В позовній заяві представник позивача вказує, що під час навчання позивача у Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва його було призвано на військову строкову службу з 13.07.1984 по 25.04.1986, в навчальному закладі було надано академічну відпустку. Після звільнення з строкової служби, позивач працевлаштувався на роботу в Очеретянський завод будматеріалів 07.07.1986 та у 1989 році захистив дипломну роботу і отримав кваліфікацію. Таким чином, диплом було видано саме після закінчення повного курсу навчання та захисту дипломної роботи з відтермінуванням.

Вказані обставини відповідачем не спростовуються.

Також представник позивача зазначає, що разом із заявою про призначення пенсії позивачем подався до пенсійного органу військовий квиток, однак такий військовий квиток в матеріалах справи відсутні та позивачем до суду не подавався.

На підтвердження військової служби позивачем надано до суду довідку видану ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2025 № 2804, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 13.07.1984 по 25.04.1986. Вказана довідка видана на підставі військового квитка НОМЕР_4 .

Як вже зазначалось вище, пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 8 цього ж Порядку період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Таким чином, зі вказаного Порядку №637 слідує, що при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.

Суд зауважує, що Ясинуватський будівельний технікум транспортного будівництва () зареєстровано в Донецькій області, м.Ясинувата, площа Леніна, 1.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Такий перелік затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085-р з подальшими змінами та доповненнями. До населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, віднесено, в тому числі, населені пункти Донецької області, зокрема м. Ясинувата, де знаходиться Ясинуватський будівельний технікум транспортного будівництва.

Суд звертає увагу на те, що позивач позбавлений можливості надати інші документи для підтвердження періоду його навчання з незалежних від нього причин, відповідачем цей факт не враховано.

Також, суд зазначає, що згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 №161, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 23.11.1993 за №173, навчальний рік починається з 1 вересня і складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів.

Студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Отже, період навчання у вищому навчальному закладі зараховується до страхового стажу з 1 вересня по дату прийняття екзаменаційною комісією рішення про присвоєння кваліфікації.

Суд зазначає, що у дипломі позивача серії НОМЕР_2 відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання, разом з тим матеріалами справи, зокрема трудовою книжкою та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 від 14.03.2025 № 2804, підтверджується, що 02.05.1983 позивач прийнятий в Спеціалізований будівельно монтажний поїзд № 12 для проходження виробничої практики, з 06.11.1983 звільнений для подальшого навчання, та з 13.07.1984 позивач призваний на військову службу.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що період навчання позивача в Ясинуватському будівельному технікумі транспортного будівництва з 01.09.1980 по 01.05.1983 і з 07.11.1983 по 12.07.1984 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. Неможливість пенсійного органу скористатись правом на перевірку таких документів не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на соціальний захист та пенсійне забезпечення.

Щодо вимог позивача про зарахування періоду роботи з 02.05.1983 по 06.11.1983 та з 07.07.1986 по 02.12.1999, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як слідує із оскаржуваного рішення, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не зарахувало до стажу позивача:

період роботи (проходження виробничої практики) з 02.05.1983 по 06.11.1983, оскільки дата звільнення « 06.11.1983» не відповідає даті наказу про звільнення « 06.11.1984»;

період роботи з 07.07.1986 по 02.12.1999, оскільки запис про звільнення з роботи здійснено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме назва організації, що здійснила запис про звільнення не відповідає назві організації куди був прийнятий заявник та відсутня довідка про реорганізацію.

Вирішуючи питання чи підлягає спірний період зарахуванню до страхового стажу позивача, суд враховує порядок ведення трудових книжок на момент заповнення трудової книжки позивача, який був визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.74 № 162, та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.08.93 за №110.

Зразок трудової книжки, що має містити на титульній сторінці печатку підприємства (установи, організації) та підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, було затверджено постановою Ради Міністрів СРСР та Всесоюзною Центральною Радою Професійних Спілок від 06.09.73 № 656 Про трудові книжки робітників та службовців (далі Постанова № 656), яка набрала чинності 01.01.75.

Пунктами 5, 6 Постанови № 656 було передбачено, що заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника. Відомості про працівника (прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність) завіряються підписом спеціально уповноваженої особи і печаткою.

Відповідно до пункту 2. 3 Інструкції №162, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження).

Відповідно до Інструкції № 58, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 (301-93-п) "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства. Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Згідно з пунктом 2.4. вказаної Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки, а також внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Відповідно до висновку Верховного Суду, сформованого у постанові від 06 березня 2018 року по справі № 754/14989/15-а (адміністративне провадження № К/9901/11030/18), положеннями Закону №1058-IV підставою для призначення пенсії визначено наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більше того, відповідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.93 № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Як сліду із записів трудової книжки позивача:

- згідно записів №1-3 позивач 02.05.1983 прийнятий в Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 12 (Водрем) для проходження виробничої практики (наказ № 75а від 05.05.1983) та 06.11.1983 звільнений для подальшого навчання (наказ № 185 від 06.11.1984);

- згідно записів № 5-11 позивач 07.07.1986 прийнятий на Очеретянський завод будматеріалів на посаду майстра гірничого цеху (наказ №65к від 07.07.1986) та 02.12.1999 звільнений (наказ № 81-л від 02.12.1999).

Суд зауважує, що такий недолік як відсутність запису про перейменування/реорганізації установи, невідповідність між датою звільнення та датою наказу про звільнення не може бути перешкодою у зарахуванні періодів трудової діяльності, вказаних у цій трудовій книжці. Відповідач надто формально підходить до питання зарахування страхового стажу та не враховує, що основною умовою для зарахування трудового стажу до 01.01.2004 є належне підтвердження трудових правовідносин записами трудової книжки або іншими документами, визначеними у Порядку №637.

Обов`язок щодо належного заповнення трудових книжок покладено на роботодавця, а не працівника. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Таким чином, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, які здійснено з урахуванням хронологічного порядку та правильної логічної послідовності є належними та допустимими доказами на підтвердження наявного у позивача трудового стажу. А тому незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області періодів трудової діяльності позивача з 02.05.1983 по 06.11.1983 та з 07.07.1986 по 02.12.1999 з формальних підстав є протиправним.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на зарахування періодів роботи позивача з 02.05.1983 по 06.11.1983 та з 07.07.1986 по 02.12.1999.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Однак, Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області таким правом не скористалося.

За наведених вище мотивів, суд дійшов висновку, що оскаржуване у справі рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.03.2025 №75 про відмову в призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на наведене, порушене право позивача у даному випадку підлягає захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.03.2025 №75 про відмову в призначенні пенсії позивачу та відновленню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу періоди роботи з 02.05.1983 по 06.11.1983, 07.07.1986 по 02.12.1999 та навчання з 01.09.1980 по 01.05.1983 та з 07.11.1983 по 12.07.1984, та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 17.03.2025 з урахуванням висновків суду.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити, та виплатити пенсію за віком, то суд зазначає про передчасність таких вимог, оскільки пенсійний орган, мотивував свою відмову тим, що позивач взагалі не має права на призначення пенсії за віком, з огляду на відсутність необхідного стажу роботи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що обчислення загального страхового стажу, яке дає особі право на призначення пенсії є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі вдаватись до обчислення страхового стажу та призначати пенсію, замінюючи такими діями пенсійний орган.

У той же час, при обчисленні загального страхового стажу відповідач зобов`язаний урахувати висновки суду щодо необхідності зарахування чи не зарахування певного стажу до страхового.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, то відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.03.2025 №75 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.03.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду, зарахувавши до стажу періоди роботи з 02.05.1983 по 06.11.1983, 07.07.1986 по 02.12.1999 та навчання з 01.09.1980 по 01.05.1983 та з 07.11.1983 по 12.07.1984.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять ) гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 09 липня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідачі:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, );

- Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.