Справа № 160/28338/24
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28338/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чабаненко С.В. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 в адміністративній справі №160/28338/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустках за станом здоров`я за період: 25.01.2024 р. - 25.02.2024 р., 12.04.2024 р. -12.05.2024 р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування у відпустках за станом здоров`я для лікування за періоди: 25.01.2024 р. - 25.02.2024 р., 12.04.2024 р. -12.05.2024 р.;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 мінімального грошового забезпечення військовослужбовця у розмірі 20 130,00 грн. за квітень та липень 2024 р.;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 мінімальне грошове забезпечення військовослужбовця у розмірі 20 130,00 грн. за квітень та липень 2024 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 в адміністративній справі №160/28338/24 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно із відомостями військового квитка серії НОМЕР_2 та довідки ВЧ НОМЕР_1 №1054 від 17.05.2024 р. ОСОБА_1 проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_3 з 20.06.2023 р.

Згідно з витягом з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №177 від 20.06.2023 р. сержанта ОСОБА_1 , який прибув з військової частини НОМЕР_4 , з 20.06.2023 р. зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення. Позивача призначено на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти НОМЕР_5 стрілецького батальйону.

Згідно із медичною характеристикою, виданою ВЧ НОМЕР_1 на сержанта ОСОБА_1 , позивач за час проходження військової служби у військовій частині знаходився на медичному забезпеченні медичної служби ВЧ НОМЕР_1 . За медичною допомогою звертався, стаціонарно лікувався у періоди з 30.06.2023 р. по 08.07.2023 р. та з 05.09.2023 р. по 18.09.2023 р.

Також у вищевказаній медичній характеристиці містяться відомості про періоди стаціонарного лікування позивача в інших медичних установах, а саме:

- у період з 30.12.2023 р. по 25.01.2024 р. у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м. Кривий Ріг з приміткою про операцію від 19.01.2024 р.;

- у період з 09.05.2024 р. по 24.05.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м. Кривий Ріг;

- у період з 28.06.2024 р. по 12.07.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м. Кривий Ріг;

- у період з 02.10.2024 р. по 12.10.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м. Кривий Ріг.

Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 30.12.2023 р. по 25.01.2024 р. у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м. Кривий Ріг додатково підтверджується наданою позивачем разом з позовною заявою випискою із медичної карти стаціонарного хворого №23П32927 від 25.01.2025 р.

Окрім того, у матеріалах справи наявні докази проходження ОСОБА_1 медичних оглядів у ВЛК, а саме:

- довідка ВЛК при КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м. Кривий Ріг за №146 від 25.01.2024 р., в якій зазначено діагноз позивача з примітками «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів»;

- довідка Гарнізонної ВЛК при державній лікарні в м. Кривий Ріг за №211 від 12.03.2024 р., в якій зазначено діагноз позивача з примітками «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів (з подальшим оглядом на госпітальній ВЛК ЗСУ»);

- довідка ВЛК при ВЧ НОМЕР_6 за №4120 від 03.05.2024 р., в якій зазначено діагнози позивача з примітками, в яких зазначено, зокрема, що травма легкого ступеню й довідка про обставини травми не надана, «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», та згідно з якою позивача визнано обмежено придатним до військової служби.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що ВЧ НОМЕР_1 мала в наявності документи, на підставі яких зобов`язаний був здійснити відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 р. нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди у зв`язку із наданням відпусток для лікування.

Також у позовній заяві ОСОБА_1 стверджує, що відповідач не виплатив йому грошове забезпечення у квітні 2024 р. та липні 2024 р.

При цьому, позивач зазначає, що 13.05.2024 р. ним направлявся рапорт про виплату мінімального грошового забезпечення військовослужбовця та додаткової грошової винагороди за час перебування на лікування (60 днів), однак ВЧ НОМЕР_1 не виплачено вказаних вище коштів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся за захистом власних прав та інтересів до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 р. (далі Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 40 Закону №2232-XII передбачено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 р. (далі Закон №2011-ХІІ).

Згідно статей 1, 2 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з положенням ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 р. (далі Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 р. за №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та за №69 «Про загальну мобілізацію Кабінетом Міністрів України» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова за №168 від 28.02.2022 р. «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Згідно пункту 1-2 Постанови №168, виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Постанову доповнено пунктом 1-2 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 09.08.2023 р. - у частині виплати додаткової винагороди застосовується з 1 червня 2023 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №729 від 01.09.2023 р. затверджено Особливості виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі Особливості виплати №729).

Ці Особливості визначають процедуру здійснення виплати на період воєнного стану військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі військовослужбовці) додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду), порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, встановлюють перелік бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати з урахуванням завдань, покладених на Державну прикордонну службу України (далі Держприкордонслужба) (п. 1 Особливості виплати №729).

Відповідно до п. 13 Особливостей виплати №729, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень до таких наказів включаються військовослужбовці, зазначені в пункті 2 цих Особливостей, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки.

Винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей, є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення (п. 14 Особливостей виплати №729).

З аналізу пункту 1-2 Постанови №168 вбачається встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що позивач за час проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 знаходився на медичному забезпеченні медичної служби цієї військової частини й за медичною допомогою звертався, стаціонарно лікувався у періоди з 30.06.2023 р. по 08.07.2023 р. та з 05.09.2023 р. по 18.09.2023 р.

У подальшому позивач у період з 30.12.2023 р. по 25.01.2024 р. перебував на стаціонарному лікуванні у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м. Кривий Ріг й у медичній характеристиці позивача наявна примітка про операцію від 19.01.2024 р.

Факт перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у період з 30.12.2023 р. по 25.01.2024 р. у КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м. Кривий Ріг додатково підтверджується наданою позивачем разом з позовною заявою випискою із медичної карти стаціонарного хворого №23П32927 від 25.01.2025 р.

При цьому, у довідках ВЛК при КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР м. Кривий Ріг за №146 від 25.01.2024 р. та Гарнізонної ВЛК при державній лікарні в м. Кривий Ріг за №211 від 12.03.2024 р., зазначено діагноз позивача з примітками «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» та «Потребує відпустки у зв`язку з хворобою на 30 календарних днів».

У довідці ВЛК при ВЧ НОМЕР_6 за №4120 від 03.05.2024 р. зазначено, зокрема, що травма позивача легкого ступеню й довідка про обставини травми не надана, «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», та згідно з якою позивача визнано обмежено придатним до військової служби.

Разом з тим слід зауважити, що у матеріалах справи відсутні відомості про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у спірні періоди (зокрема, з 25.01.2024 р. по 25.02.2024 р. та з 12.04.2024 р. по 08.05.2024 р.) й про існування таких обставин учасниками справи суд не повідомлено.

Надалі згідно з медичною характеристикою позивач перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема:

- у період з 09.05.2024 р. по 24.05.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м. Кривий Ріг;

- у період з 28.06.2024 р. по 12.07.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м. Кривий Ріг;

- у період з 02.10.2024 р. по 12.10.2024 р. у КНП «Криворізька міська лікарня №7» КМР м. Кривий Ріг.

Згідно з пунктом 1.1 глави 1 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністра оборони України №402 від 14.08.2008 р. (далі Положення №402) визначає, що медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Відповідно до пункту 6.5 глави 6 розділу II Положення №402, для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або звільненні від виконання службових обов`язків (у тому числі і повторно), або потреби у тривалому лікуванні військовослужбовець направляється на медичний огляд начальником (керівником) відділення або профільним головним (провідним) фахівцем закладу охорони здоров`я (установи), у якому він знаходиться на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, про що робиться запис в медичній карті стаціонарного (амбулаторного) хворого (медичній книжці), який завіряється підписом відповідної посадової особи.

Військовослужбовці оглядаються ВЛК у закладах охорони здоров`я (установах) за територіальним принципом або за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки (пункту 6.6 глави 6 розділу II Положення № 402).

Огляд вказаними лікарями військовослужбовців, направлених на ВЛК для вирішення питання про потребу у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або про потребу у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), або у звільненні від виконання службових обов`язків, проводиться за медичними показаннями (абзац 5 пункту 6.8 глави 6 розділу II Положення №402).

Відповідно до п. 6.12. глави 6 розділу II Положення №402, на підставі постанови ВЛК відпустка для лікування у зв`язку з хворобою надається військовослужбовцям на 30 календарних днів, а за медичними показаннями після травм (поранень, контузій) або оперативного лікування - на 45 або 60 календарних днів. За наявності медичних показань відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) продовжується ВЛК на 30 календарних днів, а в окремих випадках - на 45 або на 60 календарних днів.

Згідно із приписами п. 6.13. глави 6 розділу II Положення №402, загальний час безперервного перебування військовослужбовців у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення не може перевищувати дванадцять місяців поспіль. Не пізніше закінчення строку безперервного перебування на лікуванні у закладах охорони здоров`я (установах), у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою та/або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці підлягають медичному огляду ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.

У відповідності до п. 6.14. глави 6 розділу II Положення №402, відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) надається військовослужбовцю командиром військової частини (закладу, установи), де він проходить службу, на підставі постанови ВЛК.

Під час вибуття військовослужбовця у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустку для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) довідка ВЛК видається йому на руки.

Після закінчення відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) військовослужбовці (крім курсантів ВВНЗ) за рішенням керівників ТЦК та СП можуть пройти повторний медичний огляд за місцем проведення відпустки для визначення придатності їх до військової служби або для вирішення питання про потребу у наданні відпустки для лікування у зв`язку з хворобою або відпустки для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва).

Отже, визначення потреби військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення відбувається на підставі висновку ВЛК за наслідком медичного огляду ВЛК, що оформлюється довідкою ВЛК, на підставі якої командир військової частини (закладу) надає таку відпустку.

Таким чином, у разі наявності висновку ВЛК про потребу військовослужбовця у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення нормами Порядку № 260 встановлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки командира військової частини: видати наказ про продовження виплати грошового забезпечення.

Втім, в матеріалах справи відсутній висновок ВЛК військової частини, на підставі якого позивачу була надана відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням саме тяжкого поранення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів звертає увагу на те, що у наявних в матеріалах справи довідках ВЛК за №146 від 25.01.2024 р., за №211 від 12.03.2024 р. та за №4120 від 03.05.2024 р. зазначено «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».

При цьому, у довідках ВЛК за №146 від 25.01.2024 р. та за №211 від 12.03.2024 р. та Виписці із медичної карти стаціонарного хворого №23П32927 від 25.01.2024 р. посилання на ступінь травми позивача відсутні, а у довідці ВЛК за №4120 від 03.05.2024 р. зазначено, зокрема, що травма позивача легкого ступеню й вказано, що довідка про обставини травми не надана.

Окрім того, відомості про перебування позивача на стаціонарному лікуванні у спірні періоди (зокрема, з 25.01.2024 р. по 25.02.2024 р. та з 12.04.2024 р. по 08.05.2024 р.) у матеріалах справи взагалі відсутні й про наявність таких обставин (в т.ч. документально підтверджених) позивачем не повідомлено, та матеріали справи не містять.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що надані позивачем та наявні у матеріалах справи докази не підтверджують обставини перебування ОСОБА_1 у спірні періоди на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я саме у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, як того вимагає закон.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, за спірні періоди, виходячи з розрахунку 100 000 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я,- відсутні.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати мінімального грошового забезпечення військовослужбовця у розмірі 20 130,00 грн. за квітень та липень 2024 р. колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з обставин справи, за даними картки особового рахунку працівника ( ОСОБА_1 ) за 2024 рік наявні відомості щодо нарахування позивачу грошового забезпечення за період з січня по листопад 2024 року (в т.ч. й за відповідні місяці), а саме:

- за квітень 2024 р. позивачу нараховано грошове забезпечення на загальну суму 20932, 80 грн., до якої увійшли оклад за військове звання, посадовий оклад, нарахування за особливі умови проходження служби, премія;

- за липень 2024 р. позивачу нараховано грошове забезпечення на загальну суму 2827, 11 грн., до якої увійшли оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавка за вислугу років, нарахування за особливі умови проходження служби, премія.

Пунктом 1 Розділу 28 Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.

Пунктом 5 цього Розділу Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовцям після перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" №3161-IX від 28.06.2023 р. установлено, що в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX:

- військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, а також військовослужбовцям, які захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон), безвісно відсутні, інтерновані в нейтральні держави або є заручниками, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;

- військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6 - 12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до пункту 2 розділу 39 Порядку №260, військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою в повному обсязі. Після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

Як передбачено Постановою №168, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Аналіз наведених норм свідчить, що військовослужбовцю під час перебування у розпорядженні командира протягом 2-х місяців сплачується грошове забезпечення у розмірі за останньою займаною посадою, а потім - оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та, в разі визнання військовослужбовця непридатним до військової служби, або обмежено придатним - додаткова винагорода у розмірі 20 100 гривень (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні).

При цьому, період лікування та відпусток за станом здоров`я, у зв`язку із отриманням тяжкого поранення оплачується також і з урахуванням додаткової грошової винагороди виходячи із розрахунку 100000 на місяць.

Згідно із пунктів 1.71.9 І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України №260 від 11.06.2008 р., розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами, які діяли на момент виплати, поверненню не підлягає, якщо право на нього повністю або частково військовослужбовцем надалі втрачене окрім випадку, передбаченого пунктом 28.4 цієї Інструкції.

Грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.

Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення в кошторисі Міністерства оборони України, за рішенням Міністра оборони України грошове забезпечення за грудень може бути виплачене в грудні.

При цьому, винагорода у розмірі 20 100 грн. із розрахунку на місяць, яка передбачена пунктом 2 розділу II «;Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану" №3161-IX від 28.06.2023 року та пунктом 2 Розділу 39 Порядку №260, виплачується військовослужбовцям після перебування в розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування в розпорядженні та які визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

В матеріалах справи наявні відомості щодо визнання позивача обмежено придатним до військової служби на підставі довідки ВЛК №4120 від 03.05.2024 р., однак у довідках ВЛК зазначено «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», а не пов`язане із захистом Батьківщини.

Виходячи із встановлених у справі обставин, позивачу у квітні та у липні 2024 року було нараховано грошове забезпечення, доказів не дотримання ВЧ НОМЕР_1 норм законодавства при нарахуванні позивачу відповідного грошового забезпечення позивачем не доведено, та матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 в адміністративній справі №160/28338/24,- залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 в адміністративній справі №160/28338/24,- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає за виключенням випадків, встановлених цим пунктом.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко