Справа № 740/3101/25
Суддя: Роздайбіда О. В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 740/3101/25
Провадження № 2-а/740/49/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Роздайбіди О.В.,

при секретарі Дьоміній Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №449 від 10.04.2025 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення після розгляду справи начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №449 від 10.04.2025 року у зв?язку з тим, що ОСОБА_1 своєчасно не оновив свої облікові дані по 18.07.2024 року, чим порушив вимогу пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу».

Водночас, відповідно до витягу з Резерв + (військово-обліковий документ) датою уточнення даних є 04.07.2024 року. Позивач оновив свої персональні дані, зокрема, прізвище, ім?я, по батькові, дату народження, РНОКПП адресу проживання та номер у системі «Оберіг». Таким чином, станом на 18.07.2024 року ним було уточнено облікові дані.

На цей час, позивач є військовозобов?язаним та є заброньованою особою до 19.02.2026 року.

Позивач не був ознайомлений ні з протоколом, ні з постановою. На постанові відсутній його підпис.

Також, саме на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки покладено обов?язок здійснювати заходи оповіщення та призову громадян. Протокол та постанова не містять відомостей про те, що позивач не з`явився за викликом ТЦК та СП, не виконав рішення про проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, не надав в установленому порядку будівлі, споруди, транспортні засоби чи інше майно. Невручення повістки особі через її відсутність за місцем проживання не є порушенням обов`язків, передбачених зазначеною нормою. Таким чином, посилання на порушення позивачем частини першої статті 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є безпідставним. Відомостей про порушення позивачем будь-яких інших норм законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію для цілей притягнення його до відповідальності за статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення ані протокол, ані оскаржувана постанова не містять.

Лише невручення повістки щодо призову на військову службу не є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, частини першої статті 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як про це помилково вказано у протоколі про адміністративне правопорушення.

Процедуру складення ТЦК протоколів та оформлення матеріалів про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони № 3 від 01.01.2024, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 за № 36/41381

Імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб?єкта владних повноважень неправомірними, а відтак і для скасування його рішень.

Як убачається із оскаржуваної постанови, у ньому відсутні посилання на будь-які документи, які до нього долучають та на підставі яких можливо було б зробити висновок про наявність або відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, не погоджується з позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими.

Позивач у термін до 16 липня 2024 року добровільно не оновив в ЄДРВПР свої військово-облікові дані, а саме відомості про: 1) військово-облікову спеціальність ВОС (відсутні відомості про чинну ВОС за зміну ВОС позивача за період 2022-2025 років); 2) ступінь придатності до проходження військової служби, у тому числі в особливий період (відсутні висновки щодо обстеження стану здоров`я позивача військово-лікарської комісією (ВЛК) за період 2022-2025 років); 3) наявність актуального (оновленого) військово-облікового документа встановленого зразка замість військово-облікового документа приписного посвідчення призовника, що втратило чинність у серпні 2022 року).

З 16 липня 2024 року по 06 квітня 2025 року, за даними ЄДРПВР, позивач фактично перебував у категорії осіб, які розшукувались представниками Національної поліції України в якості військовозобов`язаних громадян України, які підлягають адміністративного доставленню до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання на них адміністративних протоколів за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

06 квітня 2025 року позивач був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками поліції Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, де на нього, після підтвердження відомостей про особу, у присутності свідків, було складено протокол про адміністративне правопорушення №449 за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. При цьому, від надання пояснень по суті вчиненого адміністративного правопорушення, підписання протоколу та отримання другого його примірника позивач відмовився в присутності свідків 06 квітня 2025 року. Водночас, позивачу у присутності свідків, було повідомлено про дату, час та місце розгляду адміністративної справи за фактом вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

10 квітня 2025 року о 15.00 год. до адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 , для участі в розгляді адміністративної справи, позивач не прибув. Клопотань та інших звернень щодо відкладення розгляду не надходило. Адміністративну справу розглянуто10 квітня 2025 року о 15.00 год. відповідно до вимог статті 268 КУпАП.

Після підписання постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 у зв?язку з відсутністю позивача завірена належним чином копія постанови відповідачем направлена позивачеві засобами поштового зв?язку через національного оператора поштового зв?язку АТ «Укрпошта».

За даними ЄДРПВР, АІТС «Оберіг» актуалізація персональних, у тому числі військово-облікових даних позивача у відповідних державних реєстрах та базах даних фактично відбулася тільки після фізичного доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 працівниками Національної поліції. Тобто самостійних активних дій з його боку, протягом періоду з 22 серпня 2022 року по 06 квітня 2025 року, позивач не вчиняв.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04.06.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи з повідомленням сторін.

Позивач подав до суду клопотання до позовної заяви, в якому просить поновити строк на оскарження постанови №449 від 10 квітня 2025 року, посилаючись на те, що дізнався про адміністративне правопорушення тільки в травні 2025 року. 23 травня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 про отримання протоколу про розгляд адміністративного правопорушення, станом на 02.06.2025 року відповіді не отримав. Таким чином, позивач вважає, що термін в 10 днів на оскарження починається з 23 травня 2025 року.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без участі ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи, а згідно частини другої зазначеної статті учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Судом установлено, що 06 квітня 2025 року складено протокол №449 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , відповідно до якого військовозобов`язаний громадянин ОСОБА_1 своєчасно не оновив свої військово-облікові дані по 18.07.2024 року, чим порушив вимогу п. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 32).

10 квітня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 10.04.2025 року прийнято постанову №449 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000 грн. Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 своєчасно не оновив свої облікові дані по 18.07.2024 року, чим порушив вимогу пункту 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов?язок та військову службу» (а. с. 33).

Лист із копію постанови № 449 про адміністративне правопорушення був відправлений рекомендованим листом ОСОБА_1 , що підтверджується копією фіскального чеку від 23.04.2025, рекомендований лист

№271 (а. с.34).

Відповідно до супровідного листа № 6/5879 від 12.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 направило постанову № 3449 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн до Ніжинського відділ ДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для примусового виконання постанови (а. с. 35).

Дослідивши всі докази по справі і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

У пункті 1 частини 1 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до частини 3 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

А відповідно до частини 5 статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Стаття 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» містить положення про те, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема:

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Видами військової служби є, зокрема: військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так частиною 3 ст. 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частина 3 ст. 201-1 є бланкентою (відсильною) нормою, у постанові відсутнє посилання на спеціальний закон, яким визначено відповідальність за інкриміноване адміністративне правопорушення.

Таким чином, для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до статті 210-1 КУпАП встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Разом з тим, у постанові не зазначено, які саме конкретні дії позивача підпадають під обставини, установлені під час розгляду справи із зазначенням нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 року №23-рп2010 констатовано, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідач в оскаржуваній постанові не вказав, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.

При цьому, судом встановлено, що відповідачем не забезпечено збирання достатніх доказів на підтвердження порушення позивачем правил військового обліку та достатні відомості про існування складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, не надано.

Відповідач не спростував обставин, на які посилається позивач, будь-яких доказів, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, суду не надав. Суд позбавлений можливості встановити факт порушення позивачем з урахуванням заперечень позивача з приводу цього твердження в оскаржуваній постанов та ненадання відповідачем жодного доказу на підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення і факт правопорушення належними та допустимими доказами не підтверджено, то постанова підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що про існування оскаржуваної постанови позивачу стало відомо 23.05.2023, з відповідним позовом він звернувся до суду 02.06.2023, тому суд вважає за можливе поновити позивачу пропущений строк звернення до суду.

Відповідно до квитанції від 02 червня 2025 року (а.с. 1) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп., який підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Поновити строк на звернення до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_3 по справі про адміністративне правопорушення від 10 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, визнати протиправною та скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Роздайбіда