Справа № 420/886/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/886/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 22.05.2022 по 22.12.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 22.05.2022 по 22.12.2024.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської частини) від 17.06.2022 №276 «Про результати службового розслідування», ОСОБА_1 вважався таким, що з 22.05.2022 самовільно залишив військову частину. В подальшому указаний вище наказ був скасований в судовому порядку. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 у справі №420/13025/22, було визнано протиправним та скасовано п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської частини) від 17.06.2022 року №276 «Про результати службового розслідування», зобов`язано військову частину НОМЕР_1 поновити штаб-сержанту військової служби за контрактом, командиру взводу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22.05.2022 року виплату грошового забезпечення.

На виконання указаної постанови апеляційного суду, 22.12.2024 на розрахунковий рахунок позивача було нараховано і виплачено грошове його забезпечення у розмірі 151890,28 грн.

Відтак, оскільки виплату грошового забезпечення позивача за період з 22.05.2022 по 22.12.2024 відповідач здійснив несвоєчасно, наявні на думку позивача підстави для зобов`язання відповідача провести виплату компенсації втрати частини доходів, визначеної Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Ухвалою суду від 20.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, та зазначає, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.05.2022 №140 прапорщик військової служби за контрактом ОСОБА_1 вважався таким, що залишив військову частину НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.09.2022 №256 прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 03.02.2023 №32 - РС прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 , зараховано до списків військової частини НОМЕР_3 що не дає підстав для виплат з 09.02.2023 року по 22.12.2024 року. Згідно рішення п`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 року по справі №420/13025/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2024 року скасовано. П`ятий апеляційний адміністративний суд прийняв нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення виплат грошового забезпечення задовольнив. Визнав протиправним та скасував п.2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарській діяльності) від 17.06.2022 року №276 «Про результати службового розслідування». Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 поновити штаб-сержанту військової служби за контрактом, командиру взводу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22.05.2022 року виплату грошового забезпечення. 21.11.2024 року за вх.№75/12410 до військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про добровільне виконання рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 по справі №420/13025/22 від ОСОБА_1 . Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 02.12.2024 №1632 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарській діяльності) від 17.06.2022 №276 «Про результати службового розслідування», наказано скасувати пункт 2 «штаб-сержанта ОСОБА_2 , командира взводу інженерно-саперного взводу, вважати таким, що з 2205.2022 року самовільно залишив частину. Помічнику командира частини з фінансово - економічної роботи - начальнику фінансово економічної служби провести необхідні нарахування та виплати грошового забезпечення штаб сержанту ОСОБА_3 , колишньому командиру взводу інженерно-саперного взводу, за період з 22.05.2022 року по 08.02.2023 року». Згідно довідки-розрахунку нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 22.05.2022 року по 08.02.2023 року, виданої бухгалтером військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 отримав всі належні йому види грошового забезпечення згідно постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , проходив військову служу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді командира взводу інженерно-саперного взводу. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.06.2021 №175 прапорщика військової служби за контрактом ОСОБА_1 було зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 .

Судом з`ясовано, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/13025/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення виплати грошового забезпечення, у ході розгляду якої було встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2022 року №187 було призначено проведення службового розслідування по факту самовільного залишення бойових позицій, безпосередньо з району участі в бойових діях штаб-сержантом ОСОБА_1 , командиром взводу інженерно-саперного взводу. Підставою для прийняття означеного наказу став рапорт майора ОСОБА_5 , тимчасово виконуючого обов`язки начальника штабу-першого заступника командира частини по факту самовільного залишення бойових позицій, безпосередньо з району участі в бойових діях штаб-сержантом ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.05.2022 року №140 наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину з "22" травня 2022 року штаб-сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира взводу інженерно-саперного взводу. Виключити з усіх видів забезпечення з 22.05.2022.

За наслідком проведення службового розслідування, метою якого було уточнення причин і умов, що сприяли неналежному виконанню вимог наказів та інших правових документів, а також встановлення ступеня вини штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира взводу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, був складений акт службового розслідування, у висновках якого вказано: штаб-сержанта ОСОБА_6 , командира взводу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що з 22.05.2022 року самовільно залишив військову частину; матеріали службового розслідування надати органам досудового розслідування для притягнення штаб-сержанта ОСОБА_1 до відповідальності.

17.06.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ № 276 «Про результати службового розслідування», пунктом 2 якого наказано штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира взводу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 22.05.2022 року самовільно залишив військову частину.

Також згідно п. 3 наказу від 17.06.2022 року № 276 помічнику командира частини з правової роботи наказано надати матеріали службового розслідування органам досудового розслідування для притягнення до відповідальності.

Не погоджуючись з пунктом 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.06.2022 року № 276, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.04.2022 по справі №420/13025/22, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2024 по справі №420/13025/22, апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року скасовано. Прийнято нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення виплати грошового забезпечення задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської частини) від 17.06.2022 року №276 «Про результати службового розслідування». Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 поновити штаб-сержанту військової служби за контрактом, командиру взводу інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 22.05.2022 року виплату грошового забезпечення.

Також, з матеріалів справи вбачається, що згідно витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №41 від 08.02.2023 (район зосередження частини), штаб-сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , колишнього командира взводу інженерно-саперного взводу, з 08.02.2023 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

У листопаді 2024 року, ОСОБА_1 , звернуся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою від 12.11.2024 про добровільне виконання рішення суду у справі №420/13025/22.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно - господарської діяльності) від 02.12.2024 №1632 про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарській діяльності) від 17.06.2022 №276 «Про результати службового розслідування», наказано скасувати пункт 2 «штаб-сержанта ОСОБА_1 , командира взводу інженерно-саперного взводу, вважати таким, що з 22.05.2022 року самовільно залишив частину. Помічнику командира частини з фінансово - економічної роботи - начальнику фінансово економічної служби провести необхідні нарахування та виплати грошового забезпечення штаб сержанту ОСОБА_3 , колишньому командиру взводу інженерно-саперного взводу, за період з 22.05.2022 року по 08.02.2023 року».

Згідно довідки-розрахунку нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 22.05.2022 року по 08.02.2023 року виданої бухгалтером військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 та виписки з карткового рахунку позивача, позивачу 22.12.2024 було виплачено грошове забезпечення за період з 22.05.2022 по 08.02.2023 у розмірі 151890,28 грн.

Нараховану суму грошового забезпечення було виплачено позивачу 22.12.2024.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок №159).

Як визначено ст.1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

У відповідності до приписів ст.3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Норми Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Згідно пункту 7 Порядку №159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Отже, дія Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, є порушення встановлених строків виплати таких нарахованих доходів. Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункту 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Компенсація за порушення строків виплати доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Така правова позиція є послідовною у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №465/322/17, від 05 липня 2022 року у справі №420/7633/20 та ряду інших (постанови від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі №523/1124/17, від 12 лютого 2019 року у справі №814/1428/18, від 08 серпня 2019 року у справі №638/19990/16-а).

Суд також зазначає, що згідно з п.2 р.І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Як встановлено судом, грошове забезпечення за період з 22.05.2022 по 08.02.2023 ОСОБА_1 відповідач виплатив лише 22.12.2024, перерахувавши відповідні кошти на виконання рішення суду у справі №420/13025/22.

Тобто, виплата проведена відповідачем несвоєчасно (не тоді, коли вона мала би бути здійснена, якби відповідач діяв правомірно).

З урахуванням того, що несвоєчасне нарахування належних позивачу сум грошового забезпечення (щомісячних основних та додаткових видів) відбулось з вини відповідача (що було встановлено судом у справі №420/13025/22), то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Суд також вбачає доцільним зазначити, що за висновками Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20, умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. При цьому норми Закону №2050-ІІІ і Порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися за виплатою такої компенсації. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом №2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.

Відповідач в порушення приписів Закону №2050-ІІІ, Порядку №159 у зв`язку із несвоєчасною виплатою грошового забезпечення позивача за період з 22.05.2022 по 08.02.2023 виплату компенсації втрати частини доходів не здійснив, що є його протиправною бездіяльністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, згідно з п.10 ч.2. ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

З урахуванням наведеного, дослідивши встановлені спірні обставини справи, надані сторонами до справи документами у сукупності із нормами чинного законодавства у сфері регулювання спірних правовідносин, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 шляхом визнання оскаржуваної ним бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 22.05.2022 по 08.02.2023, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати (22.12.2024).

Підстави для вирішення питання розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 22.05.2022 по 08.02.2023 за весь час затримки виплати по день фактичної виплати (22 грудня 2024 року).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 22.05.2022 по 08.02.2023, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, за весь час затримки виплати по день фактичної виплати (22 грудня 2024 року).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА