Справа № 440/14755/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 р. Справа № 440/14755/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2025, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 14.01.25 по справі № 440/14755/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі також - відповідач) в якій, просила суд:

- визнати протиправними дії та скасувати рішення від 13.08.2024 №44, яке надіслано листом №15620-14222/Р-02/8-1600/24 від 27.08.2024 року, стосовно відмови у призначенні пенсії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.08.2021 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок - № НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ Приватбанк, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 14.01.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 13.08.2024 №44.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.08.2021.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, зазначив, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 року по справі №440/14755/24, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , не відповідає вимогам чинного законодавства, що полягає в порушеннях норм матеріального та процесуального права, які регулюють дані правовідносини та неповному дослідженні судом доказів, які були надані відповідачем.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що згідно п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України, довідка про реєстрацію місця проживання особи. Аналіз поданих уповноваженим представником ОСОБА_1 , 1946 року народження, документів для призначення їй пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону 1058 на підставі заяви від 06.08.2021 р. показав: що заява подана 06.08.2021 р. представником ОСОБА_1 до Головного управління як звернення згідно Закону України " Про звернення громадян" на що було надано письмову відповідь. Рішення про призначення пенсії не приймалося згідно частини 5 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; подано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, паспорт громадянина України з реєстрацією на території України відсутній; відсутня довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації) про реєстрацію, фактичне проживання на дату подання заяви. Враховуючи вищевикладене, рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/14755/24 від 20 березня 2025 року підлягає скасуванню.

Також, позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що підтверджує все викладене в позовній заяві, все що викладене у апеляційній скарзі відповідача оскаржується позивачкою. Позивачка переконана, що апеляційна скарга відповідача жодним чином не спростовує доводів позовної заяви та рішення суду, а лише вказує на його обґрунтованість, на підставі чого, просить шановний суд відхилити апеляційну скаргу відповідача.

13.02.2025 до суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій позивач зазначає, що оскаржуване рішення є частково незаконним і необґрунтованим, оскільки ухвалене в порушення ст.242 КАС України з недотриманням норм матеріального та процесуального права, та враховуючи викладене просить змінити рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 року у справі у справі №440/14755/24 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 06.08.2021 року та здійснювати виплату пенсій на вказаний нею банківський рахунок - НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи подання апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши доводи апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, а колегією суддів підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , яка народилася в Молдові, нині постійно проживає в Державі Ізраїль, як про це свідчить відмітка у паспорті громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , виданого на ім`я позивачки 13.04.2018 органом 21SR.

06.08.2021 представник позивача Меламед В.Б. подав через веб-портал Пенсійного фонду України заяву від 06.08.2021 та документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Згідно з переліком додатків до заяви від 06.08.2021 також було надано сканкопії наступних документів: заяву представника позивача про призначення пенсії; довідку про присвоєння РНОКПП; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; трудову книжку; пенсійне посвідчення; ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Листом ГУПФ від 12.08.2022 №1600-0201-8/55240 представнику позивача повідомлено про необхідність особистого звернення позивача до Управління з відповідною заявою та документами для призначення пенсії. Відповідач у листі послався на положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, щодо особистого подання заяви про призначення пенсії і документів, які підтверджують місце проживання (реєстрації) особи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 у справі №440/2706/22 суд визнав протиправною бездіяльність ГУПФ щодо нерозгляду заяви представника ОСОБА_1 від 06.08.2021 про призначення пенсії за віком. Зобов`язав ГУПФ розглянути заяву представника ОСОБА_1 від 06.08.2021 про призначення пенсії за віком по суті та прийняти рішення по суті заяви.

На виконання рішення суду ГУПФ 16.11.2022 здійснило розгляд заяви по суті з прийняттям рішення №44 про відмову у призначенні пенсії позивачу.

За висновком пенсійного органу аналіз поданих уповноваженим представника ОСОБА_1 документів для призначення їй пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону №1058 на підставі заяви від 06.08.2021 показав:

- що заява подана 06.08.2021 представником ОСОБА_1 , як звернення згідно із Законом України "Про звернення громадян", на що було надано письмову відповідь. Рішення про призначення пенсії не приймалося згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- подано копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, паспорт громадянина України з реєстрацією на території України відсутній;

- відсутня довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації) про реєстрації, фактичне проживання на дату подання заяви.

До того ж подано трудову книжку від 04.08.1969 з наявним штампом про призначення пенсії (дата 07.03.1996) та посвідчення, видане Управлінням соціального захисту населення 13.03.1998 на термін з 01.03.1998 по 01.03.1999, вид пенсії - інвалідність ІІ групи.

За наслідками розгляду заяви від 06.08.2021 та на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 №440/2706/22 ГУПФ 16.11.2022 було прийнято рішення №44, яким відмовлено ОСОБА_1 , 1946 року народження, у призначенні пенсії за віком згідно із заявою від 06.08.2021 у зв`язку з відсутністю реєстрації на території України. Рішення суду від 14.04.2022 №330/2706/22 не містить зобов`язань, покладених на органи Пенсійного фонду про призначення пенсії ОСОБА_1 за віком.

Інформуючи представника позивача про результати розгляду, відповідач листом від 29.09.2023 №21860-19994/Р-02/8-1600/23 повідомив про те, що "...На даний час ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - Головне управління) як отримувач пенсії не перебуває. Заява ОСОБА_1 від 06.08.2021 щодо призначення пенсії за віком, що була надіслана через вебпортал Пенсійного фонду України Вами, як її представником, розглядалась згідно Закону України «Про звернення громадян». У заяві місце реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_1 зазначено «Ізраїль». Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 по справі №440/2706/22 (набрало законної сили 08.11.2022) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області розглянути заяву представника ОСОБА_1 від 06.08.2021 про призначення пенсії за віком по суті та прийняти рішення по суті заяви. Зобов`язань щодо призначення пенсії судове рішення не містить. На виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 Головним управлінням розглянуто Вашу заяву, як представника ОСОБА_1 , від 06.08.2021 про призначення пенсії за віком. Рішенням від 16.11.2022 №44 заявниці відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю реєстрації на території України. Одночасно повідомляємо, що у зв`язку з тим, що на даний час ОСОБА_1 не надала згоди Головному управлінню щодо розголошення персональних даних, копія рішення від 16.11.2022 №44 може бути надана особисто ОСОБА_1 в разі її звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області». Вважаючи рішення таким, що порушує конституційне право особи на отримання пенсії, адвокат Меламед В.Б. звернувся до суду з позовом в інтересах позивача.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема такі документи: 1) документ, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу); 3) для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення); 4) документи про місце проживання (реєстрації) особи; 5) документи, які засвідчують особливий статус особи. Системний аналіз викладених правових норм дає суду підстави стверджувати, що кожний громадянин України має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав, у тому числі й права на призначення пенсії. Це право не може пов`язуватися з такою умовою як постійне проживання в Україні. Враховуючи встановлений судом факт того, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується відомостями паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії № НОМЕР_2 від 13.04.2018 (строк дії спливає 13.04.2028), нотаріально посвідчена копія якого неодноразово надавалася до територіального органу ПФ, підстави для відмови у призначенні пенсії, що покладені в основу рішення відповідача від 13.08.2024 №44, не ґрунтуються на приписах закону. Суд звертає увагу відповідача, що належність позивача до громадянства України підтверджена матеріалами адміністративної справи та не заперечується пенсійним органом. Позивач, проживаючи в Ізраїлі, як громадянка України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України. Виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може залежати від умови постійного проживання в Україні. Відповідно до п. 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року № 719-V паспорт - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетинання ним державного кордону України та перебування за кордоном. Судом встановлено, що позивач виїхала на постійне місце проживання за кордон, у зв`язку із чим паспорт громадянина України було здано до відповідних органів та отримано паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 13.04.2018 позивачу було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_2 , з терміном закінчення 13.04.2028. Таким чином, станом на день подання заяви про призначення пенсії за віком, єдиним документом, що підтверджував громадянство України позивача був лише діючий паспорт громадянина України для виїзду за кордон, а тому у спірних правовідносинах та у конкретному випадку відповідач не мав підстав не приймати вказаний документ. Отже, відмова у призначенні пенсії позивачу є протиправною, а отже рішення від 13.08.2024 №44 підлягає скасуванню. Щодо обраного позивачем способу відновлення порушеного права суд зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії на вказаний ним банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів є передчасними, оскільки пенсія позивачу ще не призначена. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Аналізуючи зазначені норми права, суд приходить до висновку, що, за загальним правилом, право на призначення (перерахунок, поновлення тощо) пенсії мають громадяни України та іноземці і особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, на умовах та порядку, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Згідно з ч. 1ст. 26 Закону № 1058-IV,особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії визначено статтею 44 Закону № 1058-IV, відповідно до частини 1 якої, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

При цьому, Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2005 року № 22-1, затвердженого на виконання наведеного вище Закону (надалі Порядок №22-1 в редакції чинній на момент первинного звернення за призначенням пенсії).

Відповідно до пункту 2.22 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Відповідно до пункту 2.25 Порядку до заяви про виплату пенсії у зв`язку з виїздом за кордон подається паспорт громадянина України для виїзду за кордон з відповідним записом про виїзд на постійне місце проживання за кордон, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та довідка або інший документ про зняття з реєстрації місця проживання в Україні.

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Документ, що посвідчує особу для громадян України паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, службове посвідчення, посвідчення водія чи інший виданий державним органом документ, який має такі обов`язкові реквізити, як прізвище, ім`я, по батькові, фотокартку, підпис відповідальної посадової особи, відбиток печатки або штампу установи, яка видала документ, дату видачі.

Як встановлено судом вище та підтверджується матеріалами справи, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії була відсутність обов`язкових документів паспорта громадянина України з реєстрацією на території України, довідки відповідних органів з місця проживання (реєстрації) про реєстрацію, фактичне проживання на дату подання заяви.

Так, згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 24 Конституції України, не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі № 10441/06 "Пічкур проти України" від 07 лютого 2014 року.

У ст. 51 Закону № 1058-IV визначено, що в разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Разом з тим, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання до інших держав, мають рівні права з іншими громадянами України на пенсійне забезпечення. Право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що законами України не передбачено таких підстав для відмови особі, яка офіційно виїхала на постійне місце проживання за кордон, у призначенні пенсії, як відсутність реєстрації в Україні та проживання за кордоном - в країні, з якою відсутній міждержавний договір щодо пенсійного забезпечення.

Така правова позиція узгоджується з практикою Верховного Суду України, викладеною в постановах від 12 травня 2015 року у справі № 21-180а15, від 19 травня 2015 року у справі № 21-168а15, а також Верховного Суду у постановах від 18 вересня 2018 року у справі № 522/535/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 766/1519/17 та від 31 січня 2019 року у справі № 520/9721/16-а.

Таким чином, позивач як громадянин України, незалежно від її проживання в Державі Ізраїль, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод відповідач зобов`язаний призначити йому пенсію за віком.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Як вже встановлено судом вище, паспортом громадянина України для виїзду за кордон підтверджено належність до громадянства України ОСОБА_1 відповідно до ст.3 Закону України «Про громадянство України».

Громадянство України позивачем не припинялось з підстав, встановлених Законом України «Про громадянство» та відповідачем не надано доказів зворотного, а отже припущення і сумніви з цього приводу з боку відповідача є необґрунтованими.

Таким чином, зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні підстави для відмови у призначенні та виплаті пенсії позивачу є необґрунтованими.

Таким чином суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем рішення від 13.08.2024 №44, яке надіслано листом №15620-14222/Р-02/8-1600/24 від 27.08.2024 року про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та вважає передчасною вимогу позивача щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати виплати, у якості пенсії за віком, починаючи з 06.08.2021 року на визначені банківські реквізити, оскільки надані представником позивача документи для вирішення питання про призначення пенсії на визначений банківський рахунок не розглянуті пенсійним органом відповідно до діючого законодавства та рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 не прийнято. У випадку прийняття судом рішення щодо зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію, яке по суті буде передувати розгляду останнім заяви представника позивача щодо призначення пенсії, суд порушить принцип розподілу влади та втрутиться у виключну компетенцію уповноваженого на прийняття такого рішення органу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вимога позивача про здійснення виплати пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок, є передчасною у зв`язку з відсутністю рішення відповідача про призначення пенсії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 по справі № 440/14755/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова Я.М. Макаренко