Справа № 400/539/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/539/25

Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т.О. Дата і місце ухвалення: 16.05.2025р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23.02.2024р.:

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 3157,75 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 5780,37 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 5551,81 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 2577,27 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 1354,92 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму1937,80 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 1464,88 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 968,90 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 3026,68 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн.;

№-1411-UA0069919 на суму 968,90 грн.;

№-1411-UA 0069919 на суму 338,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями Головне управління ДПС у Миколаївській області необґрунтовано визначило ОСОБА_1 до сплати земельний податок з фізичних осіб за належні позивачу земельні ділянки та земельні ділянки, якими він користується, на загальну суму 39 377,40 грн., оскільки відповідний податок фактично було сплачено, що підтверджується наявними у позивача квитанціями. Головне управління ДПС у Миколаївській області здійснило формальний підхід під час перевірки щодо дотримання ОСОБА_1 чинного законодавства в частині сплати податків та зборів.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1211,20 грн., сплачений платіжною інструкцією №112 від 20.01.2025р., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3028,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 16.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт наводить інформацію щодо земельних ділянок, які перебувають у власності та користуванні позивача, а також про визначені спірними податковими повідомленнями-рішеннями суми грошових зобов`язань, які нараховані за кожною земельною ділянкою.

Також, в апеляційній скарзі Головне управління ДПС у Миколаївській області посилається на необґрунтованість стягнення судом першої інстанції на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 3028,00 грн. Зазначає, що позивачем не підтверджено понесення відповідних витрат належними доказами, що свідчать про відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідно до даних ДЗК фізична особа ОСОБА_1 має у власності земельні ділянки з кадастровими номерами:

:19:009:0003, площею 0,25 га, у власності з 07.04.2016;

:22:000:0021, площею 5,7285 га, у власності з 18.02.2005;

:23:000:0044, площею 2,0 га, у власності з 17.07.2017;

:23:000:0047, площею 2,0 га, у власності з 17.07.2017;

:23:000:0048, площею 2,0 га, у власності з 17.07.2017;

:23:000:0051, площею 2,0 га, у власності з 29.11.2017;

:23:000:0052, площею 2,0 га, у власності з 17.09.2018;

:23:000:0055, площею 2,0 га, у власності з 07.04.2016;

:23:000:0056, площею 2,0 га, у власності з 09.01.2020;

:25:000:0011, площею 5,7255 га, у власності з 17.02.2005;

:25:000:0029, площею 4,4709 га, у власності з 26.02.2016;

:25:000:0038, площею 3,2 га, у власності з 09.08.2018;

:26:000:0014, площею 1,4170 га, у власності з 21.03.2017;

:26:000:0082, площею 1,0 га, у власності з 21.03.2018;

:26:000:0083, площею 1,0 га, у власності з 24.04.2018;

:28:000:0018, площею 3,2 га, у власності з 30.08.2017.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами :22:000:0021 площею 5,7285 га, :25:000:0029 площею 4,4709 га, :26:000:0014 площею 1,4170 га, :28:000:0018 площею 3,2 га надані в оренду ТОВ «ТЕХНОЛОГІЯ-АГРО» ().

Також, відповідно до даних ДЗК, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно фізична особа ОСОБА_1 є землекористувачем земельних ділянок з кадастровими номерами:

:21:000:0005 площею 5,9659 га,

:25:000:0032 площею 3,62 га,

:25:000:0034 площею 1,43 га,

:26:000:0079 площею 3,2591 га,

:27:000:0015 площею 5,73 га,

:27:000:0016 площею 2,66 га,

:28:000:0016 площею 2,0 га,

:28:000:0027 площею 5,73 га,

:21:000:0036 площею 5,98 га,

:28:000:0034 площею 5,87 га.

23.02.2024р. Головне управління ДПС у Миколаївській області прийняло податкові повідомлення-рішення про визначення ОСОБА_1 до сплати земельного податку з фізичних осіб:

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0055 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0047 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0048 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0051 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0052 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 1464,88 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :23:000:0056 (за 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 968,90 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :26:000:0082 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 968,90 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :26:000:0083 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UA0069919 на суму 3026,68 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :25:000:0038 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UА0069919 на суму 3157,75 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :26:000:0079 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UА0069919 на суму 5780,37 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :21:000:0005 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UА0069919 на суму 1354,92 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :27:000:0015 (за 2019 рік);

№-1411-UА0069919 на суму 2577,27 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :27:000:0016 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UА0069919 на суму 5551,81 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :28:000:0027 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UА0069919 на суму 1937,80 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :28:000:0016 (за 2019, 2020, 2021, 2023 роки);

№-1411-UА0069919 на суму 338,14 грн. за земельну ділянку з кадастровим номером :25:000:0034 (за 2019 рік).

Вважаючи протиправними вказані податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 та скасовуючи спірні податкові повідомлення-рішення, зазначив, що позивачем надано суду докази сплати земельного податку з фізичних осіб та орендної плати за землю, в той час як Головним управлінням ДПС у Миколаївській області, як суб`єктом владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок доказування правомірності прийнятих ним рішень, не наведено обґрунтувань та не надано доказів протилежного.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до приписів статті 269 ПК України платниками плати за землю є платники земельного податку: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Згідно п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування платою за землю є:

об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування;

об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.

Базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено. (ст.271 ПК України).

База оподаткування по земельних частках (паях) визначається згідно із даними земельних ділянок, на які фізичні особи мають право як власники земельних часток (паїв), з урахуванням підпунктів 271.1.1 та 271.1.2 цього пункту.

Базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. (п.285.1 ст.285 ПК України).

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: дані державного земельного кадастру; дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).

За приписами пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до пунктів 288.1, 288.2, 288.3 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Системний аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що земельний податок підлягає сплаті як власниками земельних ділянок, так і землекористувачами.

Як вже зазначалося колегією суддів, ОСОБА_1 є власником та користувачем земельних ділянок, за які спірними податковими повідомленнями-рішеннями йому донараховані грошові зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб.

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 не заперечує того, що він є платником відповідного податку за земельні ділянки із зазначеними вище кадастровими номерами. При цьому, позивач стверджує, що відповідний податок ним сплачено, в підтвердження чого надав суду квитанції №69 від 28.08.2019р. на суму 1411,67 грн., №44 від 23.07.2020р. на суму 1411,70 грн., №0.0..1 від 25.11.2024р. на суму 1346,00 грн., №0.0..1 від 25.11.2024р. на суму 1613,10 грн., №71 від 28.08.2019р. на суму 2 709,83 грн., №72 від 23.07.2020р. на суму 2709,90 грн., №44 від 25.08.2021р. на суму 2585,40 грн., №28 від 09.02.2024р. на суму 3098,60 грн., №75 від 28.08.2019р. на суму 1354,92 грн., №68 від 28.08.2019р на суму 338,14 грн. (податкові повідомлення-рішення №-1411-UA0069919, №-1411-UA0069919, №-1411-UA0069919, №-1411-UA0069919, №-1411-UA0069919).

Також, позивач надав суду подані ним податкові декларації про сплату орендної плати за земельні ділянки комунальної власності по земельних ділянках з кадастровими номерами :26:000:0079 і :27:000:0016 та картку особового рахунку, в якій станом на 30.11.2023р. у ОСОБА_1 рахується переплата зі сплати орендної плати за землю в сумі 1666,06 грн.

По податкових повідомленнях-рішеннях, які нараховані позивачу за земельні ділянки, які знаходяться у нього у власності, №-1411-UA0069919 на суму 5780,37 грн., №-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн., №-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн., №-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн., №-1411-UA0069919 на суму 1937,80 грн., №-1411-UA0069919 на суму 1464,88 грн., №-1411-UA0069919 на суму 968,90 грн., №-1411-UA0069919 на суму 3026,68 грн. та №-1411-UA0069919 на суму 968,90 грн. загальна сума донарахованого грошового зобов`язання складає 16118,36 грн. Позивач надав суду квитанції, що підтверджують оплату земельного податку на суму 21032,46 грн.

При вирішенні спору колегія суддів враховує, що в графі наданих позивачем квитанцій «призначення платежу» зазначено про сплату земельного податку, однак з них неможливо встановити за яку земельну ділянку та за який період здійснено відповідну оплату. При цьому, загальна сплачена сума є більшою, аніж донарахована контролюючим органом у спірних податкових повідомленнях-рішеннях.

Головне управління ДПС у Миколаївській області ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача стосовно того, що ним земельний податок та орендна плата за землю за спірні періоди сплачені, а також доказів зарахування відповідної сплати в рахунок погашення заборгованості з черговістю її виникнення, в порядку пункту 87.9 статті 87 ПК України.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Головне управління ДПС у Миколаївській області обмежилося посиланням на земельні ділянки, які перебувають у власності та користуванні позивача, а також на визначені спірними податковими повідомленнями-рішеннями суми грошових зобов`язань, нараховані за кожною земельною ділянкою.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки у спірних правовідносинах відповідачем не виконано обов`язку доказування правомірності спірних податкових повідомлень-рішень, не надано доказів на спростування тверджень позивача щодо сплати ним земельного податку, тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про неправомірність податкових повідомлень-рішень від 23.02.2024р. та їх скасування.

Надаючи правову оцінку правильності висновкам суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат у справі, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь 25000,00 грн. у відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у заявленому до стягнення розмірі позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 13.01.2025р., детальний опис витрат від 17.01.2025р. та квитанцію до прибуткового касового ордера №6 на суму 25000 грн.

Надані позивачем документи на підтвердження витрат на правничу допомогу суд першої інстанції визнав належними доказами, які підтверджують понесення ОСОБА_1 відповідних витрат.

Твердження апелянта про те, що позивачем не доведено понесення витрат на правничу допомогу, спростовуються матеріалами справи.

Поряд з цим, зважаючи на незначний обсяг матеріалів справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, складність справи, значення справи для сторін, суд визнав співмірною та обґрунтованою сумою судових витрат на правничу допомогу, яку належить стягнути з відповідача на користь позивача, 3028 грн., що становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

Рішення суду першої інстанції у відповідній частині позивачем не оскаржено.

Колегія суддів звертає увагу, що стягнення витрат у заявленому розмірі не становить надмірний тягар для відповідача.

Варто зазначити, що апелянт, заявляючи про те, що розмір гонорару адвоката з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом є завищеним, не надав жодного доказу у підтвердження вказаної позиції та належним чином її не обґрунтував.

Колегія суддів наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019р. по справі №826/841/17.

А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для висновку про неправильний розподіл судом першої інстанції судових витрат по справі.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 08 липня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук