Справа № 400/9439/24
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р. № 400/9439/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачавійськової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ,
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2024 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168), у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2022 до 30.09.2023; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою № 168, у розмірі 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 01.03.2022 до 30.09.2023.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 25.09.2021 до 30.09.2023 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на території активних бойових дій, а саме: у АДРЕСА_3 . Позивач вказує, що з 24.02.2024 до 30.09.2024 щоденно і безпосередньо брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Очаків, беззастережно виконуючи накази командирів на виконання умов контракту та норм чинного законодавства. На переконання позивача, під час проходження військової служби додаткова винагорода, передбачена Постановою № 168, виплачувалася йому явно в меншому за належний розмірі з невідомих йому підстав. Мотивуючи позовні вимоги, позивач посилається на рішення Верховного Суду у зразковій справі № 640/13029/22 від 06.02.2024.

Також позивач просив поновити йому строк звернення до адміністративного суду, посилаючись на те, що дізнався про розмір нарахованого і виплаченого йому грошового забезпечення за спірний період лише 12.09.2024 з матеріалів виконавчого провадження № 75810147 з примусового виконання виконавчого листа у справі № 400/11042/23 про зобов`язання відповідача надати позивачу відомості про його щомісячне грошове забезпечення.

Відкриваючи провадження у справі ухвалою від 14.10.2024, суд не поновлював позивачу строк звернення до адміністративного суду, оскільки такий строк не є пропущеним з огляду на таке.

Підставою звернення до адміністративного суду є, на думку позивача, нарахування і виплата йому додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн в недостатньому розмірі. За твердженням позивача, під час проходження служби йому не надавалася інформація про його грошове забезпечення. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 у справі № 400/11042/23, яке набрало законної сили 25.11.2023, позов позивача до відповідача задоволений частково; визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неповідомлення щомісяця позивача про виплачене йому грошове забезпечення за відповідні місяці, а саме: про загальну суму грошового забезпечення з розшифровкою за видами грошового забезпечення, розмір і підстави відрахувань із грошового забезпечення, а також суми грошового забезпечення, що належать до виплати; зобов`язано відповідача надати позивачу відомості про його щомісячне грошове забезпечення за період з 25.09.2021 по 30.09.2023, а саме: про загальну суму грошового забезпечення з розшифровкою за видами грошового забезпечення, розмір і підстави відрахувань із грошового забезпечення, а також суми грошового забезпечення, що належать до виплати у відповідних місяцях; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Виконавчий лист на виконання рішення суду в справі № 400/11042/23 перебував на примусовому виконанні в межах виконавчого провадження № 75810147. Матеріалами справи підтверджується, що видана відповідачем довідка від 20.12.2023 № 154/54/23/1/65/2375 про розміри щомісячного грошового забезпечення позивача була відображена в матеріалах виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження 12.09.2024, і саме в цей день позивач дізнався про розміри виплаченого грошового забезпечення, з якими не погодився в частині сум додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн. Позовна заява надійшла до суду 08.10.2024, тобто в межах строку звернення до адміністративного суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який обчислюється від дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав.

Суд зауважив, що позовна заява не містить будь-яких аргументів про те, якою, на думку позивача, має бути розмір додаткової винагороди позивача за спірний період, а її доводи полягають в тому, що виплаченої додаткової винагороди явно недостатньо, без зазначення конкретних сум та без посилань на докази. Причини незгоди з нарахованими сумами у позові не зазначені.

При цьому, з метою забезпечення позивачу права на доступ до суду, суд ухвалою від 14.10.2024 відкрив провадження у справі і, керуючись принципом офіційного з`ясування обставин справи, витребував у відповідача письмові пояснення щодо нарахованих позивачу за період з березня 2022 року до вересня 2023 року сум додаткової винагороди (окремо за кожний місяць) (пункт 5 ухвали від 14.10.2024).

У пункті 6 ухвали від 14.10.2024 суд запропонував позивачу надати письмові пояснення щодо причин незгоди з нарахованими сумами.

Відповідач подав до суду «Заперечення на позовну заяву», які за формою і змістом фактично становлять відзив на позовну заяву.

Відповідач проти позовних вимог заперечує і просить відмовити в позові, зазначаючи, що нарахував і виплатив позивачу додаткову винагороду відповідно до вимог Постанови № 168. Також відповідач просить закрити провадження у справі у зв`язку пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Суд залишив без задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі, оскільки відповідач не навів доводів і не подав доказів наявності обставин, що є підставою для закриття провадження у справі (стаття 238 Кодексу адміністративного судочинства України). Суд зазначає, що пропуск строку звернення до адміністративного суду може бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду (стаття 240 Кодексу адміністративного судочинства України), але, як установив суд, такий строк позивачем не пропущений.

До «Заперечень на позовну заяву» відповідач надав до суду копії рапортів командира батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 , витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , довідки про суми виплаченої позивачу додаткової винагороди та інших видів грошового забезпечення.

Позивач подав відповідь на заперечення відповідача, в якій посилається на довідку відповідача від 13.02.2023 № 154/54/23/1/65/775 і зазначає, що з 24.02.2022 до 13.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Очаків Миколаївського району Миколаївської області на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.02.2022 № 50, бойового наказу начальника Очаківського гарнізону від 24.02.2022 № 1дск, бойового розпорядження оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 26.04.2022 № 952т.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 560/3153/23, позивач зазначає, що підтвердженням безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23, позивач вказує, що якщо позивач протягом періоду, щодо якого виник спір, проходив військову службу, перебуваючи на підставі бойового наказу, але не виконував бойових чи інших завдань, які в розумінні пункту 1 Постанови № 168 дають підстави для виплати додаткової винагороди у (збільшеному) розмірі до 100 000 грн, то які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу та/або де проходив службу у цей час.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь позивача, в яких просить закрити провадження у справі у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду та відмовити в позові.

Суд залишив без задоволення клопотання відповідача про закриття провадження у справі з підстав, наведених вище.

Відповідач також зазначив, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 14.03.2024 № 74 позивач направлений для подальшого проходження служби до Військової частини НОМЕР_3 .

Відповідач зауважив, що позивач, визначаючи зони ведення бойових дій, послався на наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, тоді як згідно з пунктом 3 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260), зони ведення бойових дій визначаються рішенням начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Правом участі у суловому засіданні сторони не скористалися, тому суд, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу у письмовому провадженні.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

З 25.09.2021 позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця взводу охорони роти охорони батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.09.2021 № 239, копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2023 № 42-РС/дск позивача звільнено з займаної посади і зараховано в розпорядження командира цієї самої військової частини, що підтверджується витягом з цьго 0наказу.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.03.2024 № 84 позивача виключено із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

У спірний період позивачу виплачувалася додаткова винагорода, збільшена до 100 000 грн пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Відповідні обставини суд установив з пояснень сторін у заявах по суті справи, а також наданих відповідачем копій рапортів командира батальйону охорони, наказів командира військової частини, довідок про розмір грошового забезпечення.

Розмір виплаченої позивачу додаткової винагороди з розрахунку 100 000 грн суд установив на підставі довідки Військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2024 № 154/54/23/1/65/920, оскільки вона містить дані окремо про додаткову винагороду з розрахунку до 30 000 грн і окремо з розрахунку до 100 000 грн, тоді як довідка від 20.12.2023 № 154/54/23/1/65/2375 лише загальну суму додаткової винагороди.

Зокрема, відповідно до вказаної довідки, позивачу виплачена додаткова винагорода з розрахунку 100 000 грн:

- за лютий 2022 року у травні 2022 року в сумі 5 000 грн;

- за березень 2022 року у травні 2022 року в сумі 4 516,12 грн;

- за квітень 2022 року у травні 2022 року в сумі 9 999,99 грн;

- за травень 2022 року у червні 2022 року в сумі 54 838,71 грн;

- за червень 2022 року у липні 2022 року в сумі 76 666,67 грн;

- за липень 2022 року в серпні 2022 року в сумі 48 387,10 грн;

- за серпень 2022 року у вересні 2022 року в сумі 38 709,67 грн;

- за жовтень 2022 року в листопаді 2022 року в сумі 58 064,51 грн;

- за листопад 2022 року в грудні 2022 року в сумі 50 000 грн;

- за грудень 2022 року в січні 2023 року в сумі 77 419,36 грн;

- за січень 2023 року в лютому 2023 року в сумі 83 870,97 грн;

- за лютий 2023 року в березні 2023 року в сумі 96 428,57 грн;

- за березень 2023 року в квітні 2023 року в сумі 64 516,13 грн;

- за квітень 2023 року в травні 2023 року в сумі 63 333,33 грн;

- за травень 2023 року в червні 2023 року в сумі 80 645,16 грн;

- за червень 2023 року в липні 2023 року в сумі 93 333,33 грн.

Отримання зазначених виплат позивач не заперечує, посилаючись лише на їхню недостатність.

Підставами для нарахування і виплати додаткової винагороди до 100 000 грн у відповідних сумах (пропорційно участі у бойових діях і здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) були накази командира Військової частини НОМЕР_1 про виплату додаткової винагороди з відбиття вогневого ураження, рапорти командира батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 :

- за 24.02.2022: наказ від 28.04.2022 № 121, рапорт від 24.02.2022;

- за 25.02.2022: наказ від 28.04.2022 № 122, рапорт від 25.02.2022;

- за 04.03.2022: наказ від 29.04.2022 № 124, рапорт від 04.03.2022;

- за 05.03.2022: наказ від 29.04.2022 № 125, рапорт від 05.03.2022;

- за 03.04.2022: наказ від 30.04.2022 № 127, рапорт від 03.04.2022;

- за 04.04.2022: наказ від 30.04.2022 № 128, рапорт від 04.04.2022;

- за 18.04.2022: наказ від 30.04.2022 № 129, рапорт від 18.04.2022;

- за 17 діб травня 2022 року: наказ від 01.06.2022 № 170, рапорт від 01.06.2022;

- за 23 дні червня 2022 року: наказ від 04.07.2022 № 207, рапорт від 03.07.2022;

- за 15 днів липня 2022 року: наказ від 03.08.2022 № 240, рапорт від 01.08.2022;

- за 12 днів серпня 2022 року: наказ від 03.09.2022 № 277, рапорт від 01.09.2022;

- за 18 днів жовтня 2022 року: наказ від 03.11.2022 № 348, рапорт від 01.11.2022;

- за 15 днів листопада 2022 року: наказ від 04.12.2022 № 384, рапорт від 02.12.2022;

- за 24 дні грудня 2022 року: наказ від 05.01.2023 № 8, рапорт від 02.01.2023;

- за 26 днів січня 2023 року: наказ від 14.02.2023 № 53, рапорт від 01.02.2023;

- за 27 днів лютого 2023 року: наказ від 06.03.2023 № 78, рапорт від 01.03.2022;

- за 20 днів березня 2022 року: наказ від 03.04.2023 № 111, рапорт від 01.04.2023;

- за 19 днів квітня 2023 року: наказ від 01.05.2023 № 144, рапорт від 01.05.2023;

- за 25 днів травня 2023 року: наказ від 05.06.2023 № 184, рапорт від 01.06.2023;

- за 28 днів червня 2023 року: наказ від 03.07.2023 № 217, рапорт від 01.07.2023.

Зазначені вище накази містять посилання на записи Журналу бойових дій і бойові розпорядження.

У рапортах командира батальйону охорони містяться посилання на бойові розпорядження і сторінки Журналу бойових дій.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2022 № 312 (пункт 18) позивача позбавлено додаткової винагороди за вересень 2022 року із зазначенням підстави - самовільне залишення місця розташування підрозділу 24.09.2022 та усунення від виконання службових обов`язків з 25.09.2022 до 30.09.2022. Відомості про оскарження або скасування такого наказу у відповідній частині у справі відсутні.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2023 № 253 (пункт 12) позивача позбавлено додаткової винагороди у зв`язку з накладенням дисциплінарного стягнення у виді суворої догани за самовільне залишення місця розташування підрозділу. Відомості про оскарження або скасування такого наказу у відповідній частині у справі відсутні.

За серпень і вересень 2023 року додаткова винагорода позивачу не виплачувалася, докази участі позивача в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпекти і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у ці місяці відсутні, позивач перебував у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Спір між сторонами полягає у належних позивачу сумах передбаченої Постановою № 168 додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн за період з березня 2022 року до вересня 2023 року. Зокрема, позивач вважає виплачені йому суми недостатніми.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У цій справі обов`язок доказування є рівним, оскільки відповідач не має статусу суб`єкта владних повноважень. Зокрема, відповідач не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування, органом військового управління, не здійснює відносно позивача публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, не надає адміністративних послуг.

За такого позивачу належало подати до суду докази, на підставі яких суд установить наявність у позивача права на отримання додаткової винагороди за спірний періоду більших сумах, а відповідачу - докази нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди або докази на підтвердження обставин, які, на думку відповідача, свідчитимуть про відсутність у позивача права на відповідну додаткову винагороду.

Питання нарахування і виплати додаткової винагороди у спірний період регулювалося Постановою № 168, окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 в редакції станом на початок спірного періоду (березень 2022 року), на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується додаткова винагорода, збільшена до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Суд зазначає, що додаткова винагорода, що передбачена Постановою №168, встановлена на період дії воєнного стану, є новим та особливим видом у системі грошового забезпечення, зокрема військовослужбовців. Правова природа такої виплати невід`ємно пов`язана із особливим характером служби, із здійсненням спеціальних повноважень, які змістовно випливають зі статусу військовослужбовця та передбачені законом, і має компенсаційну мету, - часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-ХІІ «Про Збройні Сили України», Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення.

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98 (застосовується з 24 лютого 2022 року) внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Зокрема, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01 червня 2022 року), а потім - окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (далі Окреме доручення), якими надав тлумачення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», встановив порядок визначення районів ведення бойових дій; визначив вимоги щодо документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та заходах, а також обов`язки керівників органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирів військових частин щодо організації належного документування участі у бойових діях та заходах та інше.

У пункті 1 Окремого доручення надано визначення, що слід розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів».

Абзацом третім пункту 3 Окремого доручення наказано здійснювати документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, здійснювати на підставі таких документів:

- бойовий наказ (бойове розпорядження);

- журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Абзацом 1 пункту 4 Окремого доручення визначено керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирів військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній терміну безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку № 2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

За пунктом 1 Постанови № 168 в редакції, чинній з 21.01.2023, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виплачується додаткова винагорода, розмір якої збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пункт 2 розділу XXXIV Порядку № 260 (в редакції, чинній з 01.02.2023) передбачає, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у тому числі тим, що визначені в абзаці чотирнадцятому цього пункту);

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів в повітряному просторі областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії, підрозділу (засобу) протиповітряної оборони;

на території противника (у тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника;

з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів (медичних підрозділів підсилення);

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням згідно з бойовими розпорядженнями.

Згідно з пунктом 4 розділу XXXIV Порядку № 260, підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

З огляду на вказані норми, перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій саме по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин вказаними вище документами.

Підставою для виплати додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, є відповідні накази командирів (начальників), а документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів відбувається на підставі бойових наказів, журналів бойових дій, рапортів командира підрозділу.

Відповідач додав до відзиву копії рапортів командира батальйону охорони Військової частини НОМЕР_1 та витяги з наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , які містять посилання на записи Журналу бойових дій і бойові розпорядження та є належними документами для нарахування і виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168.

Натомість позивач жодних документів, передбачених пунктом 3 окремого доручення і пунктом 4 розділу XXXIV Порядку № 260, до суду не подав; задля доказування позовних вимог обмежився посиланням на явну недостатність виплачених йому сум і перебування в зоні ведення бойових дій на підстави бойового розпорядження; розміри недоплачених, на його думку, сум не повідомив, не обґрунтував і доказами не підтвердив.

Твердження позивача про щоденне здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії не знайшло підтвердження під час розгляду справи, зокрема, надані відповідачем копії рапортів командира батальйону охорони військової частини і накази командира військової частини свідчать, що позивач брав участь у відповідних заходах не щоденно, а в дні, зазначені в рапортах.

Надана позивачем довідка від 13.02.2023 № 154/54/23/1/65/775 не є належним доказом, оскільки пункт 3 окремого доручення передбачає подання довідки лише щодо відряджених військовослужбовців, а у спірний період позивач до інших військових частин, за матеріалами, справи, не відряджався.

Зазначеної позиції дотримується також Верховний Суд у постанові від 11.04.2024 у справі № 560/3153/23 (на яку також посилається позивач), зокрема, зазначаючи: «41. З наведеного слідує, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець».

Суд приймає посилання відповідача на пункт 3 розділу ХХХІV Порядку № 260, який передбачає, що райони ведення воєнних (бойових) дій, склад діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України та склад резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави визначаються відповідними рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України. Зокрема, Порядок № 260 визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення, у тому числі додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України.

Позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 05.08.2024 у справі № 200/4100/23, вказує, що якщо позивач протягом періоду, щодо якого виник спір, проходив військову службу, перебуваючи на підставі бойового наказу, але не виконував бойових чи інших завдань, які в розумінні пункту 1 Постанови № 168 дають підстави для виплати додаткової винагороди у (збільшеному) розмірі до 100 000 грн, то які завдання він у такому разі виконував протягом цього часу та/або де проходив службу у цей час.

Суд вказує, що матеріали справи підтверджують участь позивача у виконанні бойових завдань та здійсненні заходів у спірний період, що є підставою для нарахування і виплати додаткової винагороди, в тому числі збільшеної до 100 000 грн, але не щодня, як стверджує позивач.

Суд ураховує, що у цій справі така винагорода позивачу виплачувалася і позивач це визнає, разом з тим, вважає виплачені йому суми недостатніми, при цьому не наводячи чітких аргументів про те, які суми і за які періоди були б, на його думку, достатніми.

Позивач посилається на рішення Верховного Суду від 06.02.2024 у справі № 640/13029/22, вказуючи, що справа підлягає до розгляду як типова.

Суд зазначає, що постановою від 29.08.2024 Велика Палата Верховного Суду рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2024 скасувала та ухвалила нове рішення про відмову в позові.

Основним аргументом позовної заяви є недостатність, на думку позивача, нарахованої і виплаченої йому додаткової винагороди за спірний період. Позивач не обгрунтував і не довів, чому саме він вважає виплачені йому суми недостатніми, натомість відповідач належно обґрунтував і довів правомірність своїх дій з нарахування і виплати позивачу спірної додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, пропорційно часу участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у спірний період відповідно до вимог Постанови № 168, доручення Міністра оборони України та Порядку № 260.

Ураховуючи вищенаведене, в задоволенні позовної заяви належить відмовити.

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна