Справа № 200/7355/24
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року справа №200/7355/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7355/24 (головуючий І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Мастюгін Євгеній Дмитрович в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії за період з 01.04.2017 по 01.02.2024;

- зобов`язання нарахувати і виплатити пенсію за період з 01.04.2017 по 01.02.2024 в розмірі 311172,49 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року позов задоволений:

- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненарахування позивачу пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року та не виплати пенсії за період з 01.04.2017 року по 01.02.2024 року;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати позивачу пенсію та сплатити заборгованість за період з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просив скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що нараховані кошти в сумі 227247,94 грн за минулий період обліковані в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Згідно з вимогами Постанови №1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, який листом повідомив, що зазначена справа зареєстрована через «ЄСІТС», тому в паперовому вигляді відсутня, електронну картку справи можна отримати, витребував справу з ЦБД КП «Діловодство спеціалізованого суду».

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки від 02.01.2024 року №3002- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .

За протоколом про призначення пенсії від 10.09.2018 року позивач перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Святошинський район), як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію за віком. Розмір пенсії з надбавками складає 1864,99 грн.

З 01.04.2017 року позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку з отриманими списками від Держприкордонслужби, згідно з якими гр. ОСОБА_2 25 травня 2016 року виїхала за кордон.

В лютому 2024 року проведено поновлення виплати пенсії з 04.02.2024 року згідно заяви від 04.01.2024 року, як внутрішньо переміщеній особі, з урахуванням ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія за період з 01.04.2017 року по 04.02.2024 року позивачу не виплачена. З розрахунку недоотриманої пенсії позивачем, який проведено відповідачем вбачається, що вона нарахована, проте не виплачена за період з 01.01.2021 року по 01.02.2024 року у сумі 227 217,94 гривень.

28.08.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просила провести розрахунок заборгованості по пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року та надати його та нарахувати і виплатити заборгованість по пенсії за період з 01.04.2017 року по 01.02.2024 року.

Листом від 20.09.2024 року №37071-36686/С-02/8-2600/24 відповідач повідомив, що виплата пенсія позивачу припинена з її вини, а тому заборгованість може бути нарахована в порядку, встановленому частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки перед зверненням з заявою про поновлення виплати пенсії. Надати інформацію на заяву позивача про суму і період, за який обраховано заборгованість з пенсії не має права в зв`язку з конфіденційністю вказаної інформації. Про підстави невиплати заборгованості з пенсії позивачу відповідач не повідомив.

12.10.2024 року представником позивача направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві адвокатський запит, в якому просив: повідомити дати проведення перерахунків пенсії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), із зазначенням розмірів пенсії, встановлених за наслідком таких перерахунків у період з 01.04.2017 по 01.01.2021; повідомити день та підставу проведення перерахунку пенсії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в межах якого розмір пенсії було змінено з 1864,99 грн до 4463,98 грн (в разі якщо така зміна відбулась внаслідок кількох перерахунків вказати дату та підставу кожного з них); повідомити про причини неповідомлення про проведені перерахунки, в межах яких розмір пенсії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) змінився 1864,99 грн до 4463,98 грн у період з 01.04.2017 по 01.01.2021; зазначити помісячні розміри пенсії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01.04.2017 по 01.01.2021.

Листом від 16.10.2024 року №2600-0202-8/200984 відповідач повідомив представника позивача про те, що розміри пенсії ОСОБА_2 за період з 01.04.2017 по 31.12.2020 зазначити неможливо оскільки поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 проведено з урахуванням статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто в цей період нарахування пенсії ОСОБА_2 не проводилося.

При поновлені пенсії ОСОБА_2 враховані діючі норми законодавства, а саме: пункт 4-3 «Прикінцевих положень» Закону №1058 в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII, які набули чинності починаючи з 1 жовтня 2017 року; постанова Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 №124 з 01.03.2019; постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» від 01.04.2020 №251 з 01.05.2020; Закон України від 21.12.2016 №1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік», Закон України від 07.12.2017 №2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Закон України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закон України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 проведено з урахуванням статті 46 Закону №1058, тобто в період з 01.04.2017 по 31.12.2020 нарахування пенсії ОСОБА_2 не проводилося.

За матеріалами справи позивачу припинено нарахування та виплату пенсії з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року, за період з 01.01.2021 року по 01.02.2024 року пенсія нарахована у сумі 227 217,94 грн., але не виплачена.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За ст. 7 цього Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Факт внутрішнього переміщення, згідно зі ст. 4 Закону № 1706-VII, підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Згідно з ч. 1 цієї статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009п. 2 ч. 1 ст. 49, друге речення ст. 51 Закону № 1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За ч.2 ст.2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 24 Конституції України не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем, що ОСОБА_3 припинено нарахування та виплату пенсії з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року, однак у період з 01.01.2021 року по 01.02.2024 року пенсія нарахована у сумі 227 217,94 грн., але не виплачена.

Посилання відповідача в обґрунтування на те, що згідно з вимогами Постанови КМУ №1165 від 10.11.2021 року, якою затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік, є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Вказана постанова Кабінету Міністрів України не є законом, а тому цей підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

За змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи те, що позивач є громадянкою України, а держава гарантує своїм громадянам право на одержання пенсії; єдиним законом, який регулює відносини щодо призначення пенсій в Україні, як вже зазначалось раніше є Закон № 1058-IV, до якого не вносились жодні зміни щодо особливості виплати пенсії особам, що перемістились з непідконтрольної Україні території, у зв`язку з цим суд при вирішенні справи по суті керується саме нормами вказаному Закону № 1058-IV.

Право на обмеження конституційних прав громадян, вказаним Законом Кабінету Міністрів Верховною Радою України не надано.

Доказів на підтвердження наявності передбачених статтею 49 Закону № 1058-IV підстав, для не поновлення позивачеві нарахування та виплати пенсії відповідачем не надано.

Правової позиції щодо пріоритетності застосування норм статті 49 Закону № 1058-IV як підстави для припинення виплати пенсії дотримується Верховний Суд у своїх рішеннях за 2018 рік, зокрема, від 06 лютого 2018 року у справі № 263/7763/17, від 13 лютого 2018 року у справі № 243/11937/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 425/1459/17, від 27 лютого 2018 року у справі № 644/6336/17, від 06 березня 2018 року № 243/4732/17.

Суд звертає увагу відповідача на те, що в силу вимог частини п`ятої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з нормами частини шостої зазначеної статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

В рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Суханов та Ільченко проти України зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Отже, припиняючи виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив її право на отримання пенсії.

За ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

При розгляді цієї справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, пов`язаних зі зверненням до адміністративного суду пенсіонерів, що проживають на території проведення антитерористичної операції, яким територіальними органами Пенсійного фонду України припинено нарахування і виплату пенсії за відсутності законодавчо встановлених підстав, виключний перелік яких наведений у частині першій статті 49 Закону № 1058-IV, викладені у рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 805/402/18 (зразкова справа про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 688/1196/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 638/2208/17.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо ненарахування позивачу пенсії за період з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року та не виплати пенсії за період з 01.04.2017 року по 01.02.2024 року;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві нарахувати позивачу пенсію та сплатити заборгованість за період з 01.04.2017 року по 31.12.2020 року.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2025 року у справі № 200/7355/24 за позовом Мастюгіна Євгенія Дмитровича в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 9 липня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв