Справа № 320/28588/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Білоноженко М.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року Справа № 320/28588/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - Відповідач 2), в якому просив:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які діяли від імені ГУПФУ у Київській області, у відмові позивачу в призначенні пенсії за віком неправомірними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.05.2024 №89 як незаконне;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати позивачу до трудового стажу період роботи в радгоспі «Сумський» який 04.02.1996 був реорганізований в КСП «Червоненське і 27.03.2000 реорганізоване в ТОВ «Агрофірма «Червоносільська» з 10.03.1987 по 04.02.1996 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області нарахувати та виплатити позивачу пенсію починаючи з 18 лютого 2024 року. Обгрунтовуючи позовну заяву Позивач зазначав, що на момент його звернення до Відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29.03.2024, він досяг віку 54 роки 6 місяців та мав страховий стаж згідно даних трудової книжки 33 роки 10 місяців 09 днів, в тому числі стаж роботи за Списком № 1 - 8 років 7 місяців 12 днів та стаж робіт з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 2 понад 23 роки.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області неправомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, так як не зарахувало до його страхового стажу періоди роботи з 10.03.1987 по 04.02.1996 згідно записів трудової книжки (через помилки у трудовій книжці).

Так, Позивач стверджував, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 13.05.2024 №89 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком періоди його роботи з 10.03.1987 по 04.02.1996 у радгоспі «Сумський»;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.05.2024 про призначення пенсії за віком, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у цьому рішенні.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При цьому, суд зазначив, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач - ГУ ПФУ у Хмельницькій області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю, стверджуючи, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Також Апелянт посилається на положення Інструкції №162 від 20.06.1974 щодо вимог до ведення трудової книжки і зазначає, що у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов?язкового державного соціального страхування, довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Разом з тим, Апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції не взято до уваги, що Позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідно стажу роботи визначеного ст. 26 Закону №1058-IV (31 рік), оскільки оскільки неможливо ідентифікувати печатку при звільненні, а довідка про заробітну плату від 03.05.2024 №70 не підтверджена первинними документами.

При цьому, ГУ ПФУ в Хмельницькій області відзначає, що Позивач не скористався правом, передбаченим абз. 4 п. 1.9 Порядку та не подав додаткових документів щодо підтвердження стажу роботи.

Окрім того, Апелянт стверджує, що позовна вимога щодо призначення пенсії за віком з 18.02.2024 є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не підлягає задоволенню.

Також пенсійний орган посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, вказуючи, що одночасне застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта - є помилковим.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2025 та від 14.05.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду - залишити без змін, стверджуючи про безпідставність доводів Апелянта, а також наполягаючи на законності та обґрунтованості висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.05.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за правилами екстериторіальності за результатами розгляду вищезазначеної заяви Позивача прийняло рішення від 13.05.2024 №89 про відмову у призначенні пенсії за віком через відсутній необхідний стаж роботи.

У зазначеному рішенні Відповідач 2 вказав, що страховий стаж Позивача становить 26 років 1 місяць та 23 дні.

Водночас, до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 06.06.1986 по 30.07.1986 згідно трудової книжки від 15.08.1983 НОМЕР_1 , оскільки наказ і дата на прийняття дописана іншим чорнилом. Для зарахування періоду роботи з 06.06.1986 по 30.07.1986 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів та довідки про реорганізацію;

- період роботи з 10.03.1987 по 04.02.1996 згідно трудової книжки від 15.08.1983 НОМЕР_2 , оскільки неможливо ідентифікувати печатку при звільненні, а довідка про заробітну плату від 03.05.2024 № 70 не підтверджена первинними документами. Для зарахування періоду роботи з 10.03.1987 по 04.02.1996 згідно довідки від 03.05.2024 №70 необхідно надати первинні документи або сервісному центру Пенсійного фонду України за місцем звернення заявника ініціювати зустрічну перевірку.

Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 19.02.2027

Вважаючи такі дії Відповідачів протиправними, а своє право на призначення пенсії на пільгових умовах - порушеним, Позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), Порядком надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), постановою Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» від 27.04.1993 № 301 (далі - Постанова № 307).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом № 1058-IV регламентовано принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Статтею 24 Закону №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом України №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого ПКМУ від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника, підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним Фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно з 2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Відповідно до Постанови № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

При цьому працівник не може нести відповідальність за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому наявність недоліків у заповненні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду, від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Перевіряючи доводи Апелянта, колегія суддів звертає увагу на те, що трудова книжка Позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період і такі записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його трудового стажу.

Доводи Апелянта про те, що страховий стаж Позивача за період з 06.06.1986 по 30.07.1986 не підлягає врахуванню, оскільки наказ і дата на прийняття дописана іншим чорнилом, судова колегія до уваги не приймає з огляду на вищевикладене.

Доводи ГУ ПФУ в Хмельницькій області про те, що страховий стаж Позивача за період роботи з 10.03.1987 по 04.02.1996 не підлягає врахуванню, оскільки неможливо ідентифікувати печатку при звільненні, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги з тих же підстав.

Більш того, зазначений період роботи Позивача підтверджується також довідкою ТОВ «АГРОФІРМА «ЧЕРВОНОСІЛЬСЬКА» від 25.03.2024 №42, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно був прийнятий у радгосп «Сумський» трактористом 3 класу 10.03.1987р. (наказ про прийом на роботу №164-к від 10.03.1987р.). Працював у радгоспі «Сумський» по лютий 1996р. (наказ про звільнення не зберігся, запис зроблений на підставі розрахунково-платіжних відомостей).

Крім того, зазначено відомості щодо реорганізації радгоспу «Сумський».

Більш того, у матеріалах судової справи також наявна довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 03.05.2024 № 70, якою підтверджується період роботи Позивача. У зазначеній довідці також вказано, що вона видана на підставі первинних документів - розрахунково-платіжних відомостей, які знаходяться за адресою: Суська обл., Сумський р-н, Старе село, вул. Сумська 36А.

Відтак, передчасними є висновки територіального управління про те, що зазначена вище довідка не підтверджена первинними документами, позаяк саме адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи, що передбачено ч. 1 ст. 16 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Разом з тим, аналізуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія зазначає, що Позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи фактично внаслідок невиконання його роботодавцем обов`язку щодо належного ведення трудової книжки, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Хмельницькій області при прийнятті рішення щодо відмови у призначенні Позивачу пенсії порушило принцип «належного урядування».

Разом з тим, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо задоволення судом першої інстанції позовної вимога щодо призначення пенсії за віком з 18.02.2024 та застосування обох способів захисту порушеного права - визнання спірного акта нечинним та скасування такого акта, колегія суддів приходить до висновку про їх неаргументованість. Позаяк, зазначені доводи Апелянти свідчать лише про поверхневе ознайомлення ГУ ПФУ в Хмельницькій області з рішенням суду першої інстанції та формальний підхід до написання апеляційної скарги, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Відповідача призначити пенсію та не визнавав спірне рішення нечинним.

Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 07 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк