Справа № 400/732/25
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2025 р. № 400/732/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаГоловного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005,
провизнання протиправною та скасування вимоги від 12.09.2024 року № Ф-70184-17-У,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ДПС), в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.09.2024 року № Ф-70184-17-У про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 37788,74 грн з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у спірний період він перебував на військовій службі, з огляду на що був застрахованою особою, обов`язок сплати єдиного внеску за яку наділений роботодавець, у той час як будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, ОСОБА_1 фактично не здійснював та не вів господарську діяльність, доходи не отримував, а відтак єдиний внесок не нараховував та не сплачував, оскільки мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування ОСОБА_1 була досягнута за рахунок сплати єдиного внеску роботодавцем, тобто військовою частиною.

Відповідач надав відзив, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача ГУ ДПС зазначило, що за даними Інформаційно-комунікаційної системи ГУ ДПС в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 на центральному рівні були проведені нарахування, що не потребують акту перевірки, а саме: за 2017 рік нараховано 8448,00 грн; за 2018 рік 9828,72 грн; за 2019 рік 11016,72 грн; за 2020 рік 8495,30 грн. Всього: 37788,74 грн.

У зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати єдиного внеску по ФОП ОСОБА_1 станом на 31.08.2024, ГУ ДПС у Миколаївській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.09.2024 року № Ф-70184-17 в сумі 37788,74 грн.

Станом на поточну дату, в інтегрованій картці платника податків за кодом бюджетної класифікації доходів 71040000 фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сума нарахованого на центральному рівні єдиного внеску відповідає реєстраційним даним платника та становить 37 788,74 грн, а саме: нараховано 09.02.2018 року 8448,00 грн за 2017 рік; нараховано 19.04.2018 року 2457,18 грн за І кв. 2018 року; нараховано 19.07.2018 року 2457,18 грн за ІІ кв. 2018 року; нараховано 19.10.2018 року 2457,18 грн за ІІІ кв. 2018 року; нараховано 21.01.2019 року 2457,18 грн за IV кв. 2018 року; нараховано 19.04.2019 року 2754,18 грн за І кв. 2019 року; нараховано 19.07.2019 року 2754,18 грн за ІІ кв. 2019 року; нараховано 21.10.2019 року 2754,18 грн за ІІІ кв. 2019 року; нараховано 20.01.2020 року 2754,18 грн за IV кв. 2019 року; нараховано 21.04.2020 року 2078,12 грн за І кв. 2020 року; нараховано 20.07.2020 року 1039,06 грн за II кв. 2020 року; нараховано 19.10.2020 року 3178,12 грн за III кв. 2020 року; нараховано 19.01.2021 року 2200,00 грн за IV кв. 2020 року.

ФОП ОСОБА_1 за звітні періоди 2013 2024 роки звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску не подавались.

У відповіді на відзив позивач свої доводи пітримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Позивач у період з 28.09.2004 року по 25.11.2024 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець за основним видом діяльності «Будівництво будівель» (код 45.21.1).

12.09.2024 року ГУ ДПС винесено відносно відповідача вимогу № Ф-70184-17 на суму єдиного внеску 37788,74 грн (за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року).

Представником позивача подано до ДПС України скаргу від 20.12.2024 року № 26-17/64 на зазначену вимогу.

За результатами розгляду скарги ДПС України 06.01.2025 року прийнято рішення № 242/6/99-00-06-02-01-06, відповідно до якого оскаржувана вимога не може бути предметом оскарження в адміністративному порядку.

Не погоджується з вимогою контролюючого орану, позивач оскаржив її у судовому порядку.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі Закон № 2464).

Відповідно до ст. 1 Закону № 2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 2 Закону № 2464 його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд звертає увагу на тому, що п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзю 1 п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464 (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, переліченими нормами чинного законодавства встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи-підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

При цьому, з 01.01.2017 року в разі неотримання доходу, за будь-яких умов, єдиний внесок має бути сплачений не менше розміру мінімального страхового внеску на місяць. Звільнені від обов`язкової сплати єдиного внеску тільки фізичні особи-підприємці, які отримують пенсію або соціальну допомогу.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464 не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, суд зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464 щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Саме така правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах була викладена в постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19, від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19, від 05.12.2019 року у справі № 260/358/19, від 23.01.2020 року у справі № 480/4656/18, від 27.02.2020 року у справі № 440/5632/18, яка враховується судом при ухваленні рішення у даній справі.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, у період, зокрема, з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наявних у матеріалах справи Індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) від 15.05.2025 року, Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) у період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 року включно нараховувала та сплачувала ЄСВ на заробітну плату позивача.

Вказане свідчить про відсутність у контролюючого органу правових підстав для нарахування позивачу єдиного внеску за період з 01.01.2017 року по 31.12.2020 ркоу, що зумовлює висновок про протиправність оскаржуваної вимоги.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Миколаївській області від 12.09.2024 року № Ф-70184-17-У про стягнення боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 37788,74 грн з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Героїв Рятувальників, 6, м. Миколаїв, 54005, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.07.2025 року.

Суддя О.В. Малих