Справа № 420/6848/25
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6848/25
УХВАЛА

09 липня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.07.2023 № 2016 Про встановлення факту отримання бойового травмування молодшого сержанта ОСОБА_2 , спричиненого діями противника; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 оформити та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) по факту отримання ним бойового травмування (контузії) під час захисту Батьківщини 21.07.2023 поблизу населеного пункту Курдюмівка Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області.

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 10 червня 2025 року зазначену позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк на усунення недоліків з дня отримання копії ухвали шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

12 червня 2025 року від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку, в якій представник позивача вказує, що позивач не був ознайомлений під підпис із зазначенням дати з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.07.2023 № 2016 та з матеріалами службового розслідування, а також не брав участь у службовому розслідуванні щодо нього всупереч п. 3 розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказ Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608, відповідно до якого військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, давати пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, ознайомлюватися з актом службового розслідування тощо. Лише після отримання відповіді на адвокатський запит від військової частини НОМЕР_1 із запитуваними документами, а саме - 10.02.2025, позивач ознайомився із вказаними документами, з яких вбачається, що відповідачем встановлено факт небойового травмування позивача 21.07.2023. З наведеного вбачається, що до 10.02.2025 позивач не був обізнаний про видачу відповідачем наказу, яким визначено факт отримання бойового травмування молодшим сержантом ОСОБА_1 … поблизу населеного пункту Курдюмівка Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області 21.07.2023, таким, що не підтверджується.. З 24.02.2022 - початку повномасштабного вторгнення рф на територію України - позивач безперервно проходить військову службу (копія військового квитка наявна в матеріалах справи) та є особою, який бере безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Вказане обумовлює об`єктивну неможливість звернень позивача з додатковими рапортами до військової частини НОМЕР_1 про ознайомлення з наказом щодо нього, про видачу йому довідок тощо, адже виконання таких дій є обов`язком відповідача.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Позивач звернувся до суду та просить суд скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.07.2023 № 2016 Про встановлення факту отримання бойового травмування молодшого сержанта ОСОБА_2 , спричиненого діями противника; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 оформити та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) по факту отримання ним бойового травмування (контузії) під час захисту Батьківщини 21.07.2023 поблизу населеного пункту Курдюмівка Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області.

Таким чином, оскаржуваний наказ стосується проходження позивачем публічної служби та для його оскарження встановлюється місячний строк.

При цьому, за змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2023 року № 283 ОСОБА_1 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 21.09.2023 року № 289-РС на посаду командира зенітно-кулеметного відділення взводу охорони НОМЕР_3 окремого батальйону радіоелектронної боротьби, вважати таким, що 29.09.2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в АДРЕСА_1 .

Тобто, при виключенні зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 повинно було бути відомо про не оформлення та невидачу йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) по факту отримання ним бойового травмування (контузії) під час захисту Батьківщини 21.07.2023 поблизу населеного пункту Курдюмівка Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області.

Крім того, на ім`я позивача, ОСОБА_1 , видано довідку гарнізонної військово-лікарської комісії № 2 від 12.03.2024 року № 255, в якій зазначено: діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), зокрема, акуботравма (21.07.2023) лівобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість IV ст. на підставі наказу МОЗ України від 04.07.2007 № 370 відноситься до легких травм. Травма, Так, пов`язана із проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не надана.

Однак, позовну заяву подано до суду лише 07.03.2025 року (дата формування позовної заяви в системі «Електронний суд»), тобто зі спливом більше 19 місяців після прийняття оскаржуваного наказу від 22.07.2023 № 2016.

Разом з тим, посилання представника позивача на те, що лише після отримання відповіді на адвокатський запит від військової частини НОМЕР_1 із запитуваними документами, а саме - 10.02.2025, позивач ознайомився із вказаними документами, з яких вбачається, що відповідачем встановлено факт небойового травмування 21.07.2023, суд вважає неспроможними, оскільки після отримання позивачем ОСОБА_1 довідки від 12.03.2024 року № 255 йому достеменно повинно було бути відомо про не оформлення та невидачу йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) по факту отримання ним бойового травмування (контузії) під час захисту Батьківщини 21.07.2023 року та позивач не був позбавлений можливості звернутись до військової частини НОМЕР_1 для отримання відомостей щодо службового розслідування та його результатів.

При цьому, отримання листа 10.02.2025 року до якого додано копію спірного наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 2016 від 22.07.2023 року, яким надано відповідь на запит представника позивача від 23.12.2024 року, що уповноважений на представництво інтересів позивача з 18.12.2024 року (дата укладення договору, на який міститься посилання в ордері), не змінює момент, з якого безпосередньо позивач, а не його представник, повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Крім того, факт та обставини звернення представника позивача ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 із запитом від 23.12.2024 року про отримання копій матеріалів службового розслідування щодо обставин травмування 21.07.2023 ОСОБА_1 та наказу, виданого за його результатами, додатково свідчить про те, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про його провадження та про не оформлення та невидачу йому довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) по факту отримання ним бойового травмування (контузії) під час захисту Батьківщини 21.07.2023 поблизу населеного пункту Курдюмівка Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області.

Будь-яких належних доказів того, що існували непереборні обставини, які перешкоджали безпосередньо позивачу, а не його представнику, звернутися до відповідача за отриманням належним чином завіреної копії оскаржуваного наказу та в подальшому з позовом до суду, позивачем до суду не надано.

Верховний Суд в постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 дійшов висновку, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби: 1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду. 2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори. 3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду. 4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку. 5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.

Таким чином, подальше проходження позивачем ОСОБА_1 військової служби після вибуття з Військової частини НОМЕР_1 до нового місця служби, не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 15.07.2022 року по справі № 460/14618/21, суд вважає неспроможними, оскільки у вказаній постанові надано правову оцінку спірним правовідносинам, які не є тотожними спірним правовідносинам по даній справі.

При цьому, правові позиції щодо застосування норм КАС України стосовно підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом не підлягають застосуванню автоматично, не мають універсального характеру, без урахування обставин конкретної справи, що розглядається судом, на що звернула увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 року у справі №154/3029/14-ц.

В постанові від 16 травня 2024 року по справі № 420/28753/23 Верховний Суд вказав, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена в постанові від 31 жовтня 2023 року по справі № 400/5692/22.

Верховний Суд в постанові від 20 грудня 2023 року по справі № 420/4212/23 зазначив, що особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

В той же час, ані в позовній заяві, ані в заяві, наданій на виконання ухвали суду від 10 червня 2025 року, не наведено об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом у встановлений процесуальним законом строк та які були пов`язані з дійсно об`єктивними перешкодами реалізувати своє право на звернення до суду, передбачене ст. 5 КАС України.

Верховний Суд в постанові від 04 жовтня 2024 року по справі № 580/4340/24 зазначив, що встановлені законом строки звернення до суду адміністративної юрисдикції, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права) та метою звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Також, в постанові від 04 жовтня 2024 року по справі № 580/4340/24 Верховний Суд вказав, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає Право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обовязком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000р., п.33).

За таких обставин, відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, а тому заява позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122-123, 240, 242, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 22.07.2023 № 2016 Про встановлення факту отримання бойового травмування молодшого сержанта ОСОБА_2 , спричиненого діями противника; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 оформити та видати ОСОБА_1 довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) по факту отримання ним бойового травмування (контузії) під час захисту Батьківщини 21.07.2023 поблизу населеного пункту Курдюмівка Торецької міської громади Бахмутського району Донецької області, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя О.А. Левчук