Справа № 420/22308/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/22308/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 року у справі №420/22308/24 за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення

У С Т А Н О В И В:

15 липня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UА500080/2024/000046/2 від 22.05.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500080/2024/000178.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивачка вказувала, що визначення відповідачем митної вартості товару, який ввозився на митну територію України, за резервним методом відповідно до положень статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу, а не за основним (за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються), як здійснено ОСОБА_1 , суперечить вимогам Митного кодексу України.

Як стверджувала позивачка, декларантом надано до митного органу всі необхідні документи для ідентифікації товару, що ввозився, та в підтвердження заявленої ним митної вартості останнього. За таких обставин, на переконання ОСОБА_1 , оскаржувані рішення митного органу є протиправними та підлягають скасуванню.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 01 жовтня 2024 року прийнято судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UА500080/2024/000046/2 від 22.05.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500080/2024/000178.

Присуджено до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн.

Приймаючи означене судове рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою подано належні та допустимі докази в підтвердження правильності обраного методу визначення митної вартості товару та числових значень, та як наслідок, відсутність у митного органу підстав для застосування при митному оформленні імпортованого ОСОБА_1 товару іншого (резервного) методу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Одеською митницею (далі скаржник, митний орган) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги скаржник обґрунтовує тим, що за результатами проведеної перевірки документів, які надані до митного органу разом з митною декларацією, відповідачем правомірно скориговано митну вартість товарів за резервним методом у зв`язку із не підтвердженням ОСОБА_1 правильності визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору, зокрема:

- її транспортної складової (документів про вартість вантажно-розвантажувальних робіт в порту Constanta (RO), транспортно-експедиційного обслуговування за межами України і вартість перевезення до України), а також відсутністю, поданих до митного оформлення, документів, які б містили відомості про вартість страхування.

Позивачка ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як установлено судом першої інстанції та з`ясовано судовою колегією, на підставі коносаменту (Multimodal transport Bill of lading) №HBL: MITRCT204051 від 06 лютого 2024 року компанією GOLD MOTORS GROUP (Korea Incheon Nambong-gu Euncheong-ro 18, 2nd floor apt 205) відвантажено на адресу ОСОБА_1 легковий автомобіль торговельної марки BMW, модель Х3, ідентифікаційний номер (VIN НОМЕР_1 ), 2020 року випуску, загальною вартістю 9400 доларів США. (а.с.28)

Для проведення митного оформлення товару, ОСОБА_1 подано до Одеської митниці митну декларацію №24UA81U0 від 22.05.2024 року. (а.с.21)

Згідно до відомостей графи 42, 43 митної декларації №24UA81U0 від 22.05.2024 року декларантом зазначено метод визначення митної вартості « 1 - основний» за ціною договору 11000 доларів США. Умови поставки (графа 20 митної декларації №24UA81U0 від 22.05.2024 року) не визначено/вказано.

При поданні митної декларації №24UA81U0 від 22.05.2024 року декларантом надано Одеській митниці наступні документи:

1) рахунок-фактура (інвойс, Invoice) № GM248091-04 від 23.01.2024 року;

2) міжнародна транспортна-накладна коносамент (Multimodal transport Bill of lading) №HBL: MITRCT204051 від 06 лютого 2024 року;

3) міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №140518 від 14.05.2024 року;

4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 25.01.2024 року;

5) довідка №159-05 про технічні характеристики ТЗ від 18.05.2024 року;

6) ремонтна калькуляція від 05.06.2024 року;

7) довідка № 2024-10208 від 16.05.2024 року про відповідність транспортного засобу вимогам екологічних норм.

За наслідками дослідження документів, які подані декларантом для здійснення митного оформлення товару, Одеською митницею повідомлено декларанта про те, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей в підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.

У зв`язку із зазначеним, відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, декларанта зобов`язано надати (за наявності) додаткові документи:

1) документи, що містять відомості про вартість перевезення товару;

2) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

3) копію митної декларації країни відправлення;

4) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.

На повідомлення митного органу про необхідність надати додаткові документи декларантом надіслано лист №4 від 22.05.2024 року, до якого додано висновки про характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також повідомлено про відсутність можливості надати будь-які інші додаткові документи крім тих що вже надані разом з митною декларацією та цим листом. (а.с.25)

22.05.2024 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500080/2024/000046/2. (а.с.20)

Так, у вказаному рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом зазначено, що:

1) У інвойсі продавцем зазначено, що доставка автомобіля в Україну коштує 1600 дол. США. Разом з цим, за наявною у митного органу інформацією, зазначене може свідчити тільки вартості морського перевезення від порту Incheon Korea (KR) до порту Constanta (RO), який зазначено у CMR як місце завантаження товару на автомобіль.

Отже, вантажно-розвантажувальні роботи в порту Constanta (RO), транспортно-експедиційне обслуговування за межами України і вартість доставки до кордону України, не враховані при декларуванні митної вартості товару.

2) Документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано.

У відповідності із вказаним рішенням, митну вартість товару, що імпортується, скориговано та визначено відповідачем із застосуванням резервного методу згідно до наявної у митному органі інформації.

Як слідує зі змісту рішення про коригування митної вартості товару, враховуючи вимоги статті 64 Митного кодексу України, відповідачем використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей товарів:

товар №1 21694 дол. США/шт., але не менше як 20000 євро/шт. (МД від 06.03.2024 року №24UA78U2 20000 євро/шт. та від 28.07.2023 року №24UA33U5), ніж заявлено декларантом 11000 дол. США/шт.

Згідно із пунктами 23 та 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України:

митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що митну вартість імпортованого товару, яка вказана у митній декларації, декларантом визначено за основним методом у розмірі 11000 доларів США.

Апеляційним судом установлено, що відповідачем під час здійснення контролю правильності визначення декларантом позивачкою митної вартості імпортованого в Україну товару поставлено під сумнів правильність визначення його митної вартості.

Так, в обґрунтування правомірності прийняття спірного рішення митний орган посилається на те, що підставою для коригування митної вартості товару за резервним методом є не підтвердження ОСОБА_1 правильності визначення митної вартості імпортованого товару за ціною договору, зокрема:

- її транспортної складової (документів про вартість вантажно-розвантажувальних робіт в порту Constanta (RO), транспортно-експедиційного обслуговування за межами України і вартість перевезення до України).

Як стверджував митний орган, у інвойсі продавцем зазначено, що доставка автомобіля в Україну коштує 1600 дол. США. Разом з цим, за наявною у митного органу інформацією, зазначене може свідчити тільки вартості морського перевезення від порту Incheon Korea (KR) до порту Constanta (RO), який зазначено у CMR як місце завантаження товару на автомобіль.

Відтак, на думку митного органу, вантажно-розвантажувальні роботи в порту Constanta (RO), транспортно-експедиційне обслуговування за межами України і вартість доставки до кордону України, не враховані при декларуванні митної вартості товару.

Крім цього, митним органом вказано про те, що документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано.

Надаючи оцінку доводам митного органу щодо не надання декларантом документів на підтвердження понесених транспортних витрат та витрат на страхування товару, суд апеляційної інстанції вказує про таке.

Згідно із пунктом 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України до переліку витрат, які мають включатися до митної вартості товарів, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, входять витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема є:

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Митним кодексом України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, як і не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи.

Разом з цим, судова колегія звертає увагу, що відповідно до розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч.2 ст. 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, які містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару.

Під час митного оформлення імпортованого позивачкою товару (легкового автомобілю), декларантом визначено митну вартість товару за ціною договору у розмірі 9400 доларів США, та її транспортної складової у загальному розмірі 1600 дол. США на підставі рахунку-фактури (інвойс, Invoice) №GM248091-04 від 23.01.2024 року. (а.с.24)

У свою чергу, апеляційний суд вказує, що інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданому до митного оформлення інвойсу міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості саме товару за ціною договору.

Згідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, коносамент - це документ, що підтверджує укладення договору морського перевезення і прийняття або навантаження вантажу перевізником, яким останній зобов`язується передати вантаж проти вручення документа.

Крім того, згідно із міжнародними правилами перевезення, якщо коносамент видається на умовах «freight prepaid», то це означає, що фрахт повинен бути зібраний до видачі вантажу одержувачу. При цьому, зовсім не обов`язково, що фрахт повинен сплатити сам одержувач. За погодженням з морським перевізником фрахт може оплатити будь-яка особа, в тому числі відправник в порту відвантаження.

Разом з цим, напис «shipped on board» свідчить про те, що товар фактично був завантажений на борт. Відтак, товар, що передається відповідно до такого коносаменту, за визначенням вже відвантажено, та відповідно фрахт, повинен бути оплачений фрахтувальником судновласнику.

З урахуванням викладеного, коносамент встановлює факт навантаження на борт судна, а також підтверджує зобов`язання перевізника перевезти вантаж у порт призначення і видати його відповідній особі. Вказаний документ виконує три основні функції:

підтверджує укладення договору перевезення вантажу морським шляхом, за яким перевізник зобов`язується доставити вантаж та видати отримувачу;

засвідчує факт прийняття вантажу для перевезення;

є товаросупроводжуючим документом, оскільки дає право на одержання вантажу тому, на кого він виписаний.

Як з`ясовано апеляційним судом, зі змісту наявного в матеріалах справи коносаменту ((Multimodal transport Bill of lading) №HBL: MITRCT204051 від 06 лютого 2024 року слідує, що продавцем, у якості посередника перевізника DAEHAN SEA&AIR CO., LTD, здійснено поставку товару поза митною територією України (морський фрахт) з порту завантаження ІНЧХОН (INCHON), Корея до порту розвантаження у місті Констанца (Constanta), Румунія. (а.с.28)

У відповідності до копії міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) №140518 від 14.05.2024 року, перевезення товару згідно із інвойсу №GM248091-04 від 23.01.2024 року за маршрутом з міста Констанца (Constanta), Румунія до місця ввезення на митну територію України здійснювалось, перевізником «PE KHMARNA INNA», що свідчить про надання послуг з перевезення третьою особою з подальшою оплатою. (а.с.26)

Як установлено судовою колегією, позивачкою не надано будь-яких доказів, які б підтверджували вартість послуг з перевезення (сплату за доставку вантажу) за маршрутом з міста Констанца (Constanta), Румунія до місця ввезення на митну територію України.

До того ж апеляційним судом враховано, що товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Отже, як правильно вказав митний орган в оскаржуваному рішенні, надані позивачкою документи не містять відомостей, що однозначно свідчать про включення до ціни товару транспортної складової, яка б враховувала усі понесені продавцем витрати з міста Констанца (Constanta), Румунія до місця призначення, а тому у відповідача були наявні підстави для сумніву у повноті врахування транспортної складової у заявленій декларантом митній вартості товару.

Відтак, за даних обставин застосування до імпортованих позивачем товарів основного методу визначення їх митної вартості неможливе у зв`язку із заниженням вартості її транспортної складової, а тому у митного органу виникли обґрунтовані сумніву щодо суми витрат на транспортування, які не включалися до вартості товару.

При цьому, безпідставними є висновки суду першої інстанції про те, що у даному випадку поставка товару (легкового автомобіля) в контейнері здійснювалася на умовах «СРТ Одеса» згідно із правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати.

Зміст доказів, досліджених судом апеляційної інстанції, зокрема рахунку-фактури (інвойс, Invoice) № GM248091-04 від 23.01.2024 року, коносаменту (Multimodal transport Bill of lading) №HBL: MITRCT204051 від 06 лютого 2024 року, міжнародно товарно-транспортної накладної (CMR) №140518 від 14.05.2024 року, не дає підстав вважати, що у даному випадку поставка товару (легкового автомобіля) в контейнері здійснювалася на умовах «СРТ Одеса», оскільки жоден документ не містить в собі посилання на вказані умови поставки.

Крім того, не містить посилання на умови поставка товару (легкового автомобіля) - «СРТ Одеса», подана під час митного оформлення товару митна декларація №24UA81U0 від 22.05.2024 року. (а.с.21)

З наведених вище обставин, безпідставними є також висновки окружного адміністративного суду про те, що умови поставки «CPT» не передбачають зобов`язань продавця та покупця щодо страхування товару, який постачається, оскільки як з`ясовано судовою колегією, у даному випадку поставка товару не здійснювалася на умовах «CPT».

З урахуванням наведеного, судова колегія уважає правильними доводи скаржника про те, що документи про наявність або відсутність витрат на страхування товарів покупцем до кордону України не надано, яке у свою чергу свідчить про обґрунтованість сумнівів митного органу щодо правильності заявленої позивачкою митної вартості товару.

За таких обставин, вирішуючи спір суд першої інстанції не правильно застосував норми статті 49, частини другої 53 Митного кодексу України та неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Усе перелічене вище у своїй сукупності свідчить, що у митного органу були обґрунтовані сумніви щодо правильності заявленої позивачкою митної вартості товару, а тому відповідач мав законні підстави для витребування додаткових документів з метою підтвердження заявленої митної вартості товару, чого позивачкою зроблено не було, та, відповідно, слугувало наслідком для коригування такої вартості.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно із частиною другою статті 59 МК України, при застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті.

Під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Згідно до частини першої статті 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно із положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

В розумінні ч.2 ст.60 МК України подібними (аналогічними) є товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку (ч.3 ст.60 МК України).

За правилами, встановленими ч. 4 ст.60 МК України, ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Згідно до положень статті 61 МК України, товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються. Товари, виготовлені не виробником оцінюваних товарів, а іншою особою, беруться до уваги лише у разі, якщо немає ні ідентичних, ні подібних (аналогічних) товарів, виготовлених особою - виробником товарів, що оцінюються. Товари не вважаються ідентичними чи подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо їх проектування, дослідно-конструкторські роботи, художнє оформлення, дизайн, ескізи, креслення, а також інші аналогічні роботи виконані в Україні.

Так, зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості товарів слідує, що його прийняттю передувало проведення митним органом консультації з декларантом. (а.с.20 зворотній бік)

Відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, декларанта зобов`язано надати (за наявності) додаткові документи. Додатково повідомлено про те, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленою ним митної вартості товарів.

Натомість, витребуваних митним органом документів позивачкою подано не було, як і не обґрунтовано неможливості їх подання.

Інших же способів, ніж витребування контролюючим органом додаткових документів, для узгодження із декларантом митної вартості товару законодавчими нормами не передбачено.

Відтак, оскільки позивачкою не подано додаткових документів у Одеської митниці не було можливості застосувати визначену нею митну вартість, що, в свою чергу, послугувало підставою для коригування останньої за резервним методом. При цьому, відповідачем послідовно доведено неможливість застосування попередніх методів оцінки.

За результатом проведеної процедури консультації із декларантом та у зв`язку з відсутністю у декларанта і митного органу прийнятної до застосування (згідно до положень глави 9 Митного кодексу України) інформації щодо вартості операцій стосовно ідентичних товарів (стаття 59 Кодексу), митну вартість імпортованого товару визначено на основі вартості подібних товарів (статті 60 та 61 МК України), митне оформлення, яких здійснено за митними деклараціями від 06.03.2024 року №24UA78U2 та від 28.07.2023 року №24UA33U5.

Визначаючи спірну митну вартість за митними деклараціями від 06.03.2024 року №24UA78U2 та від 28.07.2023 року №24UA33U5 з урахуванням об`єму двигуна, моделі, року виготовлення та модельного року виготовлення, митний орган діяв у відповідності до приписів статей 60, 61 Митного кодексу України.

Отже, на переконання колегії суддів, правомірним є висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною договору з підстав ненадання декларантом документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену митну вартість товару, та про застосування при визначенні митної вартості імпортованого позивачкою товару резервного методу.

З урахуванням викладеного, судова колегія зауважує, що суд попередньої інстанції не встановив усі фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків по суті спору.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписами статті 317 КАС України передбачено підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Беручи до уваги вище викладене, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, відтак, згідно до вимог ст. 315, 317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці задовольнити повністю.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.10.2024 року у справі №420/22308/24 скасувати.

Прийняти у справі №420/22308/24 нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов