Справа № 160/7874/25
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 рокуСправа №160/7874/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Громадської організації "Платформа Громадський контроль" до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд" про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В березні 2025 року представник Громадської організації "Платформа Громадський контроль" - адвокат Білокінь Сергій Сергійович звернувся через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Дніпровської міської ради щодо неналежного інформування про благоустрій на території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район) м. Дніпро, зокрема неоприлюднення планів, проектів, а також обговорення і вирішення питання проведення благоустрою;
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради 26.11.2024 року №12-26/11 Про надання дозволу ТОВ РІВЕРСАЙД на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур- Нижньодніпровський район) м. Дніпро;
- зобов`язати Виконавчий комітет Дніпровської міської ради анулювати дозвіл на проведення благоустрою, виданий на підставі рішення від 26.11.2024 року №12-26/11.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність оскаржуваного рішення з огляду на наступне. Діючи в межах, в порядку та у спосіб, що передбачено чинним законодавством України, відповідач зобов`язаний був вчинити такі дії: проінформувати населення про намір проведення благоустрою на певній території; оприлюднити проекти рішень аби зацікавлені громадяни мали змогу ознайомитися з проектною документацією благоустрою; вчинити дії спрямовані на обговорення зазначеного проекту благоустрою (надати можливість громадянам викласти свої пропозиції та заперечення). Однак у даному випадку органами Виконавчого комітету Дніпровської міської ради було повністю проігноровано вимоги чинного законодавства України. Відповідачем не було поінформовано громадськість про діяльність у сфері благоустрою, також не було оприлюднені проекти рішень та як наслідок не було і обговорення зазначеного проекту благоустрою. Необхідність громадського обговорення проектів благоустрою обумовлюється й тим, що благоустрій території населених пунктів спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення й безпосередньо стосується інтересів відповідної територіальної громади, конституційного права кожного з її членів на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Відповідачем не вчинялися дії спрямовані на інформування громадськості, а тим більше на врахування громадської думки та надання можливості громадянам реалізувати свої права шляхом надання зацікавленими особами пропозицій та зауважень. Зазначене прямо свідчить, що бездіяльністю відповідача було порушено вимоги чинного законодавства України та фактично позбавлено громадськість можливості практичної реалізації своїх прав у площині обговорення проекту благоустрою. Відтак виданий дозвіл на проведення благоустрою є таким, що прийнятий всупереч чинного законодавства України. Керуючись Орхуською конвенцією, Законом України «Про благоустрій населених пунктів» та статутом Громадської організації, позивач вважає, що права та законні інтереси Громадської організації, її членів було порушено, а відтак наявні правові підстави для звернення до суду з позовною заявою про захист прав та законних інтересів. Просить суд позов задовольнити.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
17.03.2025 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд зупинити дію рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради Про надання дозволу ТОВ «РІВЕРСАЙД» на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район) м. Дніпро від 26.11.2024 року №12-26/11.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року у задоволенні заяви Громадської організації "Платформа Громадський контроль" про забезпечення адміністративного позову у даній справі відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 23.04.2025 року. Також вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд".
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 року у задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд" - адвоката Гриценка Дениса Валерійовича про об`єднання в одне провадження справ - відмовлено.
08.04.2025 року через систему «Електронний суд» від представника Виконавчого комітету Дніпровської міської ради - Росітюк Наталії Миколаївни до суду надійшов відзив, в якому вона зазначає про наступне. Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень є наявність факту порушення останнім прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом. З`ясування факту порушення прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів особи, яка звернулась за їх судовим захистом передує розгляду питання щодо правомірності дій, котрі оскаржуються. Представник вважає, що оскаржене рішення є актом індивідуальної дії, оскільки: прийняте виконавчим комітетом Дніпровської міської ради в межах своїх повноважень відповідно до норм чинного законодавства за результатами розгляду письмової заяви ТОВ «РІВЕРСАЙД», не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачає індивідуалізовані приписи ТОВ «РІВЕРСАЙД» на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого м. Дніпро, не розраховане на багаторазове застосування, а вичерпує дію після завершення визначених робіт у рішенні та в межах визначеного строку. Таким чином, право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт прийнятий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. На переконання відповідача, оспорюване рішення не породжує для позивача права на захист, тобто права на звернення з цим адміністративним позовом, враховуючи, що позивач не є учасником (суб`єктом) правовідносин з проведення (виконання) благоустрою, передбачених в оскарженому рішенні індивідуального характеру. Відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів», прийняття рішення виконавчого комітету про благоустрій є первинною та достатньою підставою для його здійснення. Закон не передбачає обов`язкової наявності окремого проекту благоустрою як умови для прийняття такого рішення. План-схема благоустрою, що додається до рішення виконавчого комітету, є достатньою документацією для його реалізації (з урахуванням фактичного обсягу заявлених робіт). Якщо законодавством не встановлено обов`язковість розробки проекту, то вимагати його є неправомірним. Правові висновки та адміністративні процедури, які регулюються спірні правовідносини підтверджують, що відсутність окремого проекту благоустрою не робить рішення незаконним, оскільки воно базується на нормативно-правових актах та повноваженнях органів місцевого самоврядування. Отже, з наведеного слідує, що після отримання дозволу особа може (але не зобов`язана) замовити проект благоустрою, якщо характер робіт цього вимагає. Закон не встановлює обов`язкової вимоги щодо розроблення проекту для всіх видів благоустрою. Проект благоустрою не потребує затвердження органом місцевого самоврядування, а лише може погоджуватися у випадках, коли це передбачено законодавством. Рішення виконавчого комітету є лише першим етапом у процесі благоустрою та не встановлює обов`язку щодо розроблення проекту, якщо такий не є необхідним згідно з нормами права чи специфікації. Пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів. Однак ця норма не встановлює обов`язку виконавчих органів місцевого самоврядування проводити громадські обговорення кожного прийнятого рішення. Водночас пунктом 12 частини 2 статті 10 цього ж Закону до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів. Таке інформування забезпечується шляхом публікації відповідних рішень у встановленому законодавством порядку. Оспорюване рішення 09.12.2024 року було офіційно опубліковане на веб-сайті Дніпровської міської ради, що забезпечило його доступність для ознайомлення, як того вимагає чинне законодавство. Стосовно тверджень позивача, що відповідачем не було проведено конкурсу для визначення на конкурентних засадах виконавця робіт щодо утримання та/або ремонту благоустрою зазначеної території, представник зазначила, що рішення не містить положень про передачу об`єкта на баланс товариства, а також не містить формулювання про визнання товариства його балансоутримувачем. Просить у задоволенні позову відмовити.
14.05.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява, в якій вона просить суд закрити провадження у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 року у задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовлено.
20.05.2025 року на адресу суду через підсистему "Електронний суд" від представника третьої особи надійшла заява щодо вирішення питання про розподіл судових витрат.
02.06.2025 року від представника Товариство з обмеженою відповідальністю "Ріверсайд" адвоката Гриценко Дениса Валерійовича надійшли письмові пояснення на позов в яких представник зазначає про наступне. В Держводагентстві водний об`єкт перебуває на обліку як канал «плесо Ломівське», що підтверджується листом з Державного агентства водних ресурсів України від 07.05.2025 року за вих. № 2587/5/5/11-25 із скриншотами з геопорталу. Внаслідок проведеної в квітні 2025 року позапланової перевірки органом ДАБК встановлено, що порушення при забудові ТОВ «РІВЕРСАЙД.» земельних ділянок відсутні. Для водних об`єктів, які мають статус «канал» встановлюється не прибережна захисна смуга, а смуга відведення, що підтверджується листом Держводагентства від 15.05.2025 року за вих. № 2764/5/5/11-25. Спірний водний об`єкт зареєстрований в Державному реєстрі географічний назв як канал «Плесо Ломівське» (реєстраційний номер С-5360), що підтверджується листом Держгеокадастру від 27.05.2025 р. за вих. № ПІ-172/0-0.203-309/69-25. Для спірного водного об`єкту (канал «Плесо Ломівське») ширина смуги відведення визначається завширшки 1 м, що підтверджується листом Держводагентства від 29.05.2025 року за вих. № 3041/5/5/11-25.
До пояснень третьою особою долучено клопотання про поновлення строку на його подання.
Розглянувши подане клопотання та наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.
Приписами частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Згідно з частиною третьою статті 165 КАС України пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дасть змогу третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази і надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.
За змістом частини першої статті 176 КАС України подання пояснень третіх осіб щодо позову або відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, мають право подати письмові пояснення щодо позову або відзиву.
Ухвалою суду від 24.03.2025 року встановлено третій особі п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання пояснень разом із доказами які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються письмові пояснення.
Ухвалу суду від 24.03.2025 року було доставлено до електронного кабінету третьої особи 24.03.2025 року о 20:15, а отже останнім днем строку для подання до суду відзиву та витребуваних доказів в силу положень КАС України є 09.04.2025 року.
Положеннями статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Зі змісту поданого клопотання вбачається, що частина доказів третьою особою отримана лише наприкінці травня 2025 року.
З урахуванням викладеного, враховуючи наведені представником третьої особи обставини, виходячи із завдань адміністративного судочинства, а також з метою забезпечення реалізації процесуальних прав учасників справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для поновлення строку на виконання вимог ухвали суду в частині подання письмових пояснень та доказів третьою особою.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.07.2025 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 08.07.2025 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
26.11.2024 року рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №12-26/11 «Про надання дозволу ТОВ «РІВЕРСАЙД» на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район)» було вирішено:
Благоустрій території передбачає проведення робіт із розчищення, планування та озеленення території, розміщення елементів благоустрою, мощення та улаштування дорожнього покриття, експлуатацію та утримання території у стані, придатному для використання відповідно до цільового призначення.
2. Визначити ТОВ «РІВЕРСАЙД» відповідальним за експлуатацію та утримання території (п. 1 цього рішення) у стані, придатному для використання відповідно до цільового призначення.
3. Зобов`язати ТОВ «РІВЕРСАЙД» під час виконання робіт з благоустрою в межах прибережної захисної смуги водного об`єкта, затверджених рішенням міської ради від 22.12.2021 № 260/14, дотримуватися режиму обмеженої господарської діяльності відповідно до вимог ст. 89 Водного кодексу України.
4. Установити термін дії цього рішення 1 рік. У разі відсутності письмових заперечень щодо продовження строку дії дозволу на проведення благоустрою території від виконавчих органів міської ради, скарг мешканців міста термін дії дозволу продовжується на той самий строк згідно із заявою ТОВ «РІВЕРСАЙД», яка подається до виконавчого комітету міської ради не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу на проведення благоустрою (п. 1 цього рішення).
У разі неподання ТОВ «РІВЕРСАЙД» заяви про продовження терміну дії дозволу строк дії дозволу припиняється. Загальний термін дії дозволу не може перевищувати десяти років з дати прийняття цього рішення.
5. До початку виконання будівельних робіт розмістити відповідну інформацію (замовник, підрядник, проектант, джерела фінансування, терміни виконання та у разі необхідності візуалізація) у місці проведення робіт.
6. Департаменту з питань місцевого самоврядування, внутрішньої та інформаційної політики Дніпровської міської ради проінформувати населення міста про проведення робіт (п. 1 цього рішення).
7. Це рішення набирає чинності з дня його оприлюднення.
9. Контроль за виконанням цього рішення покласти на секретаря Дніпровської міської ради та голову адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.
Вважаючи, що рішення про надання дозволу на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район)» прийнято із порушеннями чинного законодавства, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про наступне.
У справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у процесі здійснення відповідачем владних управлінських функції з організації благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур-Нижньодніпровський район)».
Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.11.2018 №407 затверджено склад Громадської ради при Міністерстві екології та природних ресурсів України, до якої включено і Громадську організацію Платформа Громадський контроль.
Звернення до суду із цим позовом Громадська організація Платформа Громадський контроль обґрунтувала порушенням екологічних прав членів громади міста, членів громадської організації, порушенням конституційного права на безпечне довкілля, спираючись на реалізацію закріплених в статуті мету та завдань громадської організації.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Частиною першою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров`я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.
Екологічні інтереси населення також можуть захищатися у судовому порядку на підставі частини сьомої статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також приписів статті 66 Конституції України, відповідно до яких ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.
Відповідно до статті 10 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища екологічні права громадян забезпечуються: б) обов`язком центральних органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій здійснювати технічні та інші заходи для запобігання шкідливому впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, виконувати екологічні вимоги при плануванні, розміщенні продуктивних сил, будівництві та експлуатації об`єктів економіки; д) компенсацією в установленому порядку шкоди, заподіяної здоров`ю і майну громадян внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; е) невідворотністю відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини визначено, що Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Орхуська конвенція ратифікована Законом України від 06.07.1999 №832-ХІV, тому її положення відповідно до статті 9 Конституції України є нормами прямої дії, а положення національного законодавства про процедури і механізми судового захисту порушених екологічних прав та інтересів можуть їх конкретизувати.
Пунктом 3 статті 9 Орхуської конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов`язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства.
Водночас, відповідно до Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості у процесі ухвалення рішень, гарантованих Орхуською конвенцією, чи ні [(згідно із Настановами щодо впровадження Орхуської конвенції (ООН, 2000 рік)]. Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
Приписи нормативно-правових актів усіх рівнів щодо принципів, правил, вимог, обов`язків різноманітних суб`єктів, що стосуються утримання диких тварин, на усіх правових титулах (в усіх формах власності чи користування), в неволі чи в напіввільних умовах, є національним законодавством, що стосується навколишнього середовища у значенні пункту 3 статті 9 Орхуської конвенції. Порушення приписів цих нормативно-правових актів може бути предметом судового оскарження відповідно до статті 9 Орхуської конвенції.
З огляду на важливість реального захисту довкілля, неприпустимим є обмежене тлумачення чинного законодавства України, частиною якого є Орхуська конвенція, стосовно права на звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу у сфері гарантування екологічної безпеки.
Право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість).
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №826/3820/18, від 07.09.2022 у справі №620/6024/20, та враховується судом в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Суд погоджується із доводами відповідача про те, що оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, водночас стосується благоустрою території, що віднесена до екологічної мережі міста Дніпро.
За таких обставин, позивач має право на звернення до суду із цим позовом з метою захисту екологічних прав та інтересів.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом частини першої, третьої статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України Про місцеве самоврядування в Україні.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону №280/97-ВР система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.
У розумінні частини першої статті 11 Закону №280/97-ВР виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
За правилами підпункту 7 пункту а частини першої статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
Термін благоустрій населених пунктів вживається у Законі України Про благоустрій населених пунктів від 06 вересня 2005 року № 2807-ІV (далі - Закон № 2807-ІV) у такому значенні як комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
Дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері благоустрою населених пунктів, і спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення (частина друга статті 4 цього Закону).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України Про благоустрій населених пунктів благоустрій населених пунктів передбачає створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів.
За змістом статті 3 цього Закону система благоустрою населених пунктів включає, зокрема, визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів; організацію благоустрою населених пунктів, а також здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів.
За визначенням частини першої статті 12 Закону України Про благоустрій населених пунктів суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України Про благоустрій населених пунктів до об`єктів благоустрою населених пунктів належать:
1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування;
2) прибудинкові території;
3) території будівель та споруд інженерного захисту територій;
4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.
До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту (частина друга статті 13 цього Закону).
При цьому, за приписами частини першої статті 14 Закону України Про благоустрій населених пунктів об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів (частина перша статті 15 цього Закону).
На об`єктах благоустрою забороняється, зокрема, виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов`язковість його отримання передбачена законом; самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати та знищувати дерева, кущі тощо; вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; влаштовувати стоянки суден, катерів, інших моторних плавучих засобів у межах територій пляжів (частина перша статті 16 Закону).
Повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері благоустрою населених пунктів визначені у статті 10 Закону України Про благоустрій населених пунктів.
Відповідно пунктів 1, 5, 9, 12, 14 частини другої статті 10 Закону України Про благоустрій населених пунктів до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.
У частинах першій, другій статті 35 цього ж Закону закріплено, що технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об`єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту. Технічна документація з питань благоустрою населених пунктів погоджується в установленому порядку та затверджується її замовником.
Системний аналіз наведених правових положень свідчить, що органи місцевого самоврядування, до яких належать й виконавчі органи, зокрема, міських рад, повинні провадити свою діяльність на засадах гласності, законності та народовладдя, тобто реалізовувати наявні у них повноваження відкрито і публічно, у точній відповідності з нормами права й виключно в інтересах територіальної громади, яка є первинним суб`єктом місцевого самоврядування.
Саме до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів і здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, а також повноваження щодо здійснення самоврядного контролю, у тому числі, за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, озелененням таких територій, охороною зелених насаджень і водойм тощо, який здійснюється цими органами (суб`єктами) шляхом, зокрема, розгляду звернень громадян, участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
Наявність таких повноважень передбачені підпунктом 7 пункту а частини першої статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні і статті 10 Закону України Про благоустрій населених пунктів.
У частинах першій, другій статті 35 цього ж Закону закріплено, що технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об`єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту. Технічна документація з питань благоустрою населених пунктів погоджується в установленому порядку та затверджується її замовником.
Системний аналіз наведених правових положень свідчить, що органи місцевого самоврядування, до яких належать й виконавчі органи, зокрема, міських рад, повинні провадити свою діяльність на засадах гласності, законності та народовладдя, тобто реалізовувати наявні у них повноваження відкрито і публічно, у точній відповідності з нормами права й виключно в інтересах територіальної громади, яка є первинним суб`єктом місцевого самоврядування.
Саме до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо організації благоустрою населених пунктів і здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, а також повноваження щодо здійснення самоврядного контролю, у тому числі, за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, озелененням таких територій, охороною зелених насаджень і водойм тощо, який здійснюється цими органами (суб`єктами) шляхом, зокрема, розгляду звернень громадян, участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
Наявність таких повноважень передбачені підпунктом 7 пункту а частини першої статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні і статтями 10, 40 Закону України Про благоустрій населених пунктів.
При цьому, будучи суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, громадяни України - члени територіальних громад мають закріплене у статті 17 Закону України Про благоустрій населених пунктів право брати участь в обговоренні правил та проектів благоустрою території населених пунктів, а також вносити на розгляд місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій пропозиції з питань благоустрою населених пунктів.
Суд звертає увагу, що за змістом норм пункту 3 частини першої статті 2 Закону України Про благоустрій населених пунктів благоустрій населених пунктів передбачає, окрім іншого, створення умов для реалізації прав та виконання обов`язків суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, а пункт 12 частини другої статті 10 цього ж Закону відносить до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.
Саме ж обговорення проектів благоустрою території населених пунктів може відбуватись у один з визначених Законом України Про місцеве самоврядування в Україні спосіб, а саме шляхом проведення загальних зборів громадян (стаття 8), через місцеві ініціативи (стаття 9), громадські слухання (стаття 13), або у інший спосіб, визначений статутом територіальної громади або підзаконними нормативно правовими актами.
Необхідність громадського обговорення проектів благоустрою обумовлюється й тим, що благоустрій території населених пунктів спрямовується на створення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля, збереження і охорону навколишнього природного середовища, забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення й безпосередньо стосується інтересів відповідної територіальної громади, конституційного права кожного з її членів на безпечне для життя і здоров`я довкілля.
Отже, Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, здійснюючи свої повноваження щодо організації благоустрою, у силу викладених вимог законодавства зобов`язаний інформувати населення міста про здійснення заходів з благоустрою території населеного пункту і тим самим забезпечити можливість практичної реалізації наявних у громадян, які проживають на відповідній території, прав у сфері благоустрою, зокрема, брати участь в обговоренні правил та проектів благоустрою території населеного пункту, а також вносити на розгляд місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій пропозиції з питань благоустрою населеного пункту.
Проте, з матеріалів справи не вбачається виконання відповідачем обов`язку щодо належного інформування населення про здійснення заходів благоустрою території у районі пров. Широкого та забезпечення можливості практичної реалізації наявних у громадян, які проживають на цій території, прав у сфері благоустрою.
Закон України «Про благоустрій населених пунктів» не конкретизує, у який саме спосіб повинно здійснюватися інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів і обговорення проектів благоустрою території населених пунктів й не визначає шляхів реалізації цього права громадян.
Поряд з цим, суд звертає увагу на загальні норми, які регулюють питання інформації та інформування громадян, що містяться у Законах України від 02.10.1992 №2657-XII Про інформацію, від 13.01.2011 №2939-VI Про доступ до публічної інформації та від 23.09.1997 №539/97-ВР Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації.
За приписами частини першої статті 5 Закону України Про інформацію кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Право на інформацію забезпечується обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення (абзаци перший, четвертий статті 6 Закону України Про інформацію).
Порядок всебічного і об`єктивного висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування засобами масової інформації і захисту їх від монопольного впливу органів тієї чи іншої гілки державної влади або органів місцевого самоврядування визначає Закон України Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації (преамбула до цього Закону).
Відповідно до статті 21 вказаного Закону діяльність місцевих органів державної влади та органів місцевого самоврядування висвітлюється в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери розповсюдження на умовах, визначених у договорах між цими органами і редакціями зазначених друкованих засобів масової інформації.
При цьому, акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України Про доступ до публічної інформації. Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України Про доступ до публічної інформації, крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначається Законом України Про доступ до публічної інформації, згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 якого до розпорядників інформації належать, зокрема, органи місцевого самоврядування.
За змістом пункту 2 частини першої статті 12 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати, у тому числі, проекти рішень, що підлягають обговоренню.
Частинами другою, третьою вказаної правової норми також передбачено, що інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.
Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
Відповідач, заперечуючи доводи позивача про неналежне інформування населення про проведення благоустрою території, спирається у відзиві на те, що оспорюване рішення виконавчого комітету було оприлюднене на офіційному вебсайті Дніпровської міської ради - 09.12.2024 року, що забезпечило його доступність для ознайомлення.
Доказів того, що інформація про здійснення заходів з проведення благоустрою вказаної території міста висвітлювалась відповідачем у засобах масової інформації, зокрема, в друкованих засобах масової інформації регіональної та місцевої сфери, відповідачем не надано. Також відповідачем не надано доказів оприлюднення проекту рішення щодо надання дозволу на проведення благоустрою території на офіційному вебсайті Дніпровської міської ради.
Отже, відповідачем не доведено донесення до населення міста відомостей про здійснення заходів з проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур- Нижньодніпровський район) м. Дніпрі у належний спосіб.
З урахуванням викладеного, суд констатує, що відповідачем у межах спірних правовідносин, реалізовуючи наявні повноваження у сфері благоустрою, не дотримано критеріїв, визначених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та допущено протиправну бездіяльність щодо забезпечення інформування населення міста Дніпро про здійснення заходів благоустрою у районі провулку Широкого (Амур- Нижньодніпровський район) м. Дніпрі та можливості практичної реалізації наявних у громадян, які проживають на цій території, прав у сфері благоустрою, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради 26.11.2024 року №12-26/11 «Про надання дозволу ТОВ РІВЕРСАЙД на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур- Нижньодніпровський район) м. Дніпро», суд зазначає наступне.
Як убачається із матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради №12-22/4 «Про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету міської ради від 26.11.2024 року №12-26/11 на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур- Нижньодніпровський район) м. Дніпро було вирішено:
1.Визнати таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 26.11.2024 року №12-26/11 «Про надання дозволу ТОВ РІВЕРСАЙД на проведення благоустрою території у районі провулку Широкого (Амур- Нижньодніпровський район) м. Дніпро».
Дане рішення прийнято на підставі листа ТОВ РІВЕРСАЙД від 26.03.2025 року №11/503.
Отже, вважаючи на те, що на час розгляду справи судом оскаржуване рішення втратило чинність, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача анулювати дозвіл на проведення благоустрою, виданий на підставі рішення від 26.11.2024 року №12-26/11, суд зазначає наступне.
Доводи позивача про пов`язаність таких позовних вимог із позовними вимогами про оскарження рішення від 26.11.2024 року № 12-26/11 є помилковими.
Частиною восьмою статті 26-1 Закону України Про благоустрій населених пунктів визначено вичерпний перелік підстави, коли дозвіл може бути анульовано виконавчим органом відповідної сільської, селищної, міської ради, а саме у разі: подання особою, яка отримала дозвіл, заяви про його анулювання; наявності відомостей про припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, що отримали дозвіл.
Враховуючи, що в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише реально порушені права, а позивачем не обґрунтовано та не доведено порушення прав в цій частині позову, позовні вимоги щодо зобов`язання анулювати дозвіл на проведення благоустрою, виданого на підставі рішення від 26.11.2024 року №12-26/11, не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Однак, відповідачем не доведено правомірності своїх дій у спірних правовідносинах.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у сумі 4864,80 грн., що документально підтверджується платіжними інструкціями №5853 від 14.03.2025 року та №5802 від 05.03.2025 року.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Згідно ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна