Справа № 640/26523/21
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 року Справа№640/26523/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі гловуючого судді Молочної І.С., розглянувши (у письмовому провадженні) за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» до Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби, про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

В провадженні Донецького окружного адміністративного суду (далі - суд) перебуває позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (далі - позивач) до Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Київської митниці від 18.03.2021 р. № UA100310/2021/000021/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що митний орган приймаючи оскаржуване рішення діяв протиправно та всупереч вимогам чинного законодавства.

Представник позивача зауважує, що на виконання вимог митного органу, позивачем було надано усі необхідні передбачені законодавством документи для визначення митної вартості імпортованого товару, які містять складові вартості товару, що піддаються обчисленню, підтверджують ціну товару, та не містять неточностей чи розбіжностей.

Представник позивача зазначає, що при винесенні рішення про коригування митної вартості, відповідачем не заповнено пункт 33 оскаржуваного рішення, тобто фактично не зазначено обставин прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості.

Натомість, як зазначає позивач, подані останнім документи є належними та допустимими, не містять розбіжностей та містять достатньо інформації для прийняття митної декларації митним органом.

Таким чином, не погоджуючись з прийнятим митним органом рішенням, яке порушує права позивача, останній звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту України» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

13 жовтня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву та докази по справі. У відзиві на позовну заяву відповідач заявив клопотання про заміну Київської митниці Держмитслужби на Київську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, на виконання вимог Закону України від 16 липня 2024 року №3863-IX, дана справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

16 квітня 2025 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа №640/26523/21 передана на розгляд судді Молочній І. С.

Розпорядженням керівника апарату суду від 16 травня 2025 року №287 «Щодо повторного автоматичного розподілу справи», у зв`язку з звільненням судді ОСОБА_1 з посади, зобов`язано відповідно до підпункту 2.3.44 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 11 листопада 2024 року №39 зі змінами та доповненнями, керуючись частиною дев`ятою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України здійснити повторний автоматизований розподіл справи №640/26523/21.

16 травня 2025 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа №640/26523/21 передана на розгляд судді Молочній І. С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/26523/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту України» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення. Вирішено ряд процесуальних питань, замінено відповідача у справі на його правонаступника Київську митницю, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України, (місцезнаходження: бул. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124; код ЄДРПОУ ВП 43997555), витребувано докази по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року повторно витребувано у Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби, визначені судом докази по справі та пояснення по справі.

26 червня 2025 року позивач надав до суду додаткові пояснення по справі.

04 липня 2025 року до суду надійшло клопотання Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби щодо продовження строку для подання доказів по справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року продовжено відповідачу строк для надання доказів по справі.

07 липня 2025 року відповідач надав до суду докази по справі.

Представник відповідача направив до суду відзив, у якому зазначив, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки в документи, які надані позивачем до митного органу разом з митною декларацією не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, подані не в повному обсязі, а також не подано документів на підтвердження витрат на транспортування оцінюваних товарів.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

01 грудня 2019 року між позивачем та компанією Matrize Hendels-GmbH (Китай) було укладено Контракт № CHN-MIU/137/011219 (далі-Контракт), згідно якого Matrize Hendels-GmbH (продавець) продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Світ Інструменту Україна" (покупець) купило продукцію, відповідно до Інвойсу.

Згідно умов Контракту, купівля товару здійснена на умовах (FOB) відповідно до умов Інкотермс в редакції 2010. Умови здійснення оплати- оплата товару протягом 180 календарних днів після поставки товару, підтвердженої відповідними документами.

Загальна сума за Контрактом становить 10 000 000 доларів США. Вартість кожної партії товарів, визначається окремим інвойсом.

Відповідно до інвойсу від 16.01.2021 № 20-1404-К137 до Контракту, сума поставлених Matrize Hendels-GmbH (Китай) товарів становить 62 643,75 доларів США.

17.03.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» подано в електронному вигляді митну декларацію форми МД-2 № UA100310/2021/406883 на товари за 59 позиціями з визначенням митної вартості товарів за основним методом - ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

З матеріалів справи вбачається, що разом з декларацією UA100310/2021/406883, ТОВ «Світ Інструменту Україна» подані документи на підтвердження заявленого рівня митної вартості за переліком, викладеним у графі 44 митної декларації.

Рішенням від 18.03.2021 № UA100310/2021/000021/2, за результатами опрацювання документів поданих разом з митною декларацією від 17.03.2021 № UA100310/2021/406883 прийнято рішення про коригування митної вартості та відкориговану суму митної вартості.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» звернулося з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Частиною першою статті 257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частини другої, третьої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною п`ятою статті 53 Митного Кодексу України визначено, шо забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ці норми кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності): 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відтак, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару висловлена Верховним Судом в постанові від 04.04.2018 у справі № 826/27058/15.

Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості.

Вказане вище Рішення має відповідати по формі та бути заповнено за правилами, затвердженими Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598 «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» (далі - Наказ №598).

Відповідно Графи 33 до Наказу № 598, у графі зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); невірно проведений розрахунок митної вартості; невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

В той же час, суд зазначає, що митним органом, у порушення вимог Наказу № 598 не заповнено графу 33 та не зазначено жоден з визначених вище елементів.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем у відзиві зазначені підстави, які на думку митного органу, слугують обґрунтуванням прийняття оскаржуваного рішення. Водночас, поза увагою митного органу залишилась та обставина, що вказані доводи та обґрунтування, відповідно до наведених вище норм, мають бути викладені в графі 33 оскаржуваного рішення.

Щодо доводів відповідача з приводу неналежного підтвердження позивачем транспортних витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 11, 12, 13 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (СІМ); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до Графи 20 Розділу ПІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

З вказаних положень п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, Графи 20 Розділу III Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, ч.ч. 11, 12, 13 ст. 9 Закону України «Про транспортно- експедиторську діяльність» вбачається, що до документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, серед інших, належить рахунок-фактуру або акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг.

Виходячи з положень Графи 20 Розділу ПІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 р. № 599, документи про вартість перевезення видаються виконавцем договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг. З положень Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» вбачається, що виконавцем за договором транспортно-експедиторської діяльності є експедитор (перевізник є виконавцем за договором перевезення). Отже, належним документом на підтвердження вартості перевезення є рахунок-фактура та інші документи, видані експедитором.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивачем було надано відповідачу 1) довідку про транспортні витрати від 08.03.2021 року, видану ТОВ «ДСВ Логістика», відповідно до якої вартість транспортних витрат 233 792,16 грн.; 2) рахунок №UA00042045 від 15.03.2021; 3) коносамент (bill of lading) від 24.01.2021р. №MRFB21012565; 4) заявку №SODS0006188 від 21.01.2021р. на організацію перевезення та експедирування вантажів до договору №SC-676 від 13.12.2013р.; 5) договір на транспортно-експедиторське обслуговування №SC-676 від 13.12.2013p, укладений між ТОВ «Світ інструменту Україна» та ТОВ «ДСВ Логістика»; 6) міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 0908 від 15.03.2021 року; 7) договір перевезення вантажів №SF- 1745 від 02.04.2014р., укладений між ТОВ «ДСВ Логістика» та ТОВ «Галеон Форвардинг».

Норми законодавства не містять вимог про надання документів безпосереднім перевізником товару або документів на підтвердження додаткових витрат, понесених експедитором, на що посилається відповідач в електронному повідомленні. Позивачу такі документи експедитором ТОВ «ДСВ Логістика» не надавались. Відповідачем в електронному повідомленні не вказано, які розбіжності містили надані позивачем документи, а також чим підтверджується понесення експедитором ТОВ «ДСВ Логістика» додаткових витрат та законодавчо встановлені підстави включення таких витрат до митної вартості.

Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору. Інше відповідачем не доведено та при прийнятті відповідного рішення, митним органом у такому рішенні не зазначено.

Таким чином, враховуючи той факт, що для митного оформлення товару позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості, а документи не містять розбіжностей, суд дійшов висновку, що митним органом прийнято спірне рішення за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару.

Вирішуючи клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Щодо відсутності доказів на підтвердження витрат на страхування, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 10.1 контракту від 01.12.2019 № CHN-MIU/137/011219 передбачено, що здійснення страхування відбувається на розсуд позивача як покупця, тобто є правом, а не обов`язком.

Позивачем страхування товару не здійснювалось і про вказану обставину було повідомлено митний орган при декларуванні шляхом подання довідки ТОВ «ДСВ Логістика» про транспортні витрати №SODS0006188 від 08.03.2021 р., що з невідомих підстав не було враховано відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення.

Крім того, відповідно до п. 1.1., 2.8. контракту та комерційного інвойсу від 16.01.2021 № 20- 1404-К137 товар постачається на умовах FOB, Ningbo.

Відповідно до п. б) підрозділу Б.З «Договори перевезення та страхування», розділу Б «Обов`язки покупця» Терміну FOB (Франко-Борт) Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс в редакції 2000 р. «б) Договір страхування.: немає зобов`язань». Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Отже, правилами Інкотермс не передбачено зобов`язання Покупця щодо страхування товару, а митним законодавством передбачено, що страхові документи подаються лише у випадку, якщо здійснювалось страхування. Враховуючи, що страхування товару не здійснювалось, і позивачем було подано про це довідку, у позивача був відсутній обов`язок надавати страховий поліс під час митного оформлення.

Щодо ненадання виписки з бухгалтерської документації та інших документів, суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до п. 4 ч. 3 от. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 4) виписку з бухгалтерської документації.

П. 5.2 контракту від 01.12.2019 № CHN-MIU/137/011219 передбачено, що Покупець здійснює оплату наступним чином: 100% вартості відправленої партії товарів повинні бути сплачені протягом 180 календарних днів після відвантаження, підтвердженого копіями відвантажувальних документів.

Товар було відвантажено продавцем на борт судна 24.01.2021 р., що підтверджується коносаментом (Bill of lading) № MRFB21012565. Отже, відповідно до п. 5.2 контракту днем оплати є 20.07.2021 р. - 180 днів з 24.01.2021 р. Станом на дату декларування товару 17.03.2021 р. строк оплати не настав, оплата товару позивачем на вказану дату не була здійснена і у позивача був відсутній обов`язок надавати банківські платіжні, бухгалтерські документи, виписку з бухгалтерської документації.

Як вбачається з п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 53, п. 4 ч. 3 ст. 53 МК України документи, визначені вказаними нормами надаються за наявності, а у випадку їх відсутності вказана обставина не є підставою для коригування митної вартості. Пунктом 5.2 Контракта також спростовується твердження митного органу щодо невизначеності конкретного строку та умов оплати товару.

Щодо відсутності оплати роялті або ліцензійних платежів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. З ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

Умовами контракту від 01.12.2019 № CHN-MIU/137/011219 не передбачено, що позивач як покупець зобов`язаний сплачувати на користь продавця або третіх осіб прямо чи опосередковано роялті або інші ліцензійні платі, і що такі платежі є умовою продажу оцінюваних товарів.

Натомість п. 2.6 контракту передбачено, що ціна товару не може бути змінена після відправлення товару та інвойсу покупцю. В п. 2.7 контракту вказано, що сторони не встановлюють додаткових умов або обмежень для ціни угоди.

Твердження відповідача про «можливу» відсутність даних щодо врахування складової митної вартості як роялті або ліцензійні платежі є припущенням та нічим не підтверджується. Реєстрація торгівельної марки за третьою особою МТХ не свідчить про те, що умовою продажу товарів є сплата позивачем ліцензійних платежів, а отже, у відповідача відсутні підстави для витребування від позивача додаткових документів або коригування митної вартості на цій підставі. Також з рішення неможливо встановити, хто є заявником торговельних марок, на якому ресурсі та яку адресу вказано, ким заявлено іншу адресу та який вплив мають такі відомості на заявлену позивачем митну вартість товару.

Таким чином, суд зазначає, що у митного органу відсутні правові підстави для при`няття оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді судом всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов переконання про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до платіжного доручення №7898 від 26 травня 2021 року позивачем сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 2270,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 72-77, 134-139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» (місцезнаходження: пр-т Берестейський, буд. 134/1, місто Київ, 03115; ) до Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України, (місцезнаходження: бул. Гавела Вацлава, буд. 8А, м. Київ, 03124; код ЄДРПОУ ВП 43997555) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 18.03.2021 № UA100310/2021/000021/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ Інструменту Україна» сплачений ним судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08 липня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна