Справа № 300/5909/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5909/24 пров. № А/857/34600/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року (суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 04.10.2023, 17.11.2023, 02.01.2024, 31.05.2024; зобов`язати призначити та виплачувати з 22.09.2023 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з досягненням необхідного віку та за наявності відповідного стажу неодноразово звертався до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому з 22.09.2023 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Однак, рішеннями органів Пенсійного фонду України від 04.10.2023, 17.11.2023, 02.01.2024, 31.05.2024 йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за № 24 від 31.05.2024 в частині не зарахування до стажу періоду отримання допомоги по безробіттю з 29.12.2004 до 09.02.2005 та періодів роботи з 01.01.2004 до 31.03.2004, з 01.09.2004 до 31.12.2004. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплачувати з 22.09.2023 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 29.12.2004 по 09.02.2005, оскільки запис про період виплати читається частково (неможливо ідентифікувати дати). Стосовно періоду 01.01.2004 по 31.03.2004 та з 01.09.2004 по 31.12.2004 відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а відповідачем оскаржується рішення в апеляційному порядку судове рішення суду в задоволених позовних вимог, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення суду лише у цій частині.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 26.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення з 22.09.2023 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку після реєстрації, за принципом екстериторіальності, передано на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії за № 24 від 04.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 26 років 6 місяців 22 дні. За результатом розгляду документів, до страхового стажу не зараховано періоди роботи, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 11.07.1985, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, а саме: період з 19.12.1988 до 01.03.1989 запис про звільнення завірено печаткою не придатною для читання; період 01.09.1983 до 15.05.1986, згідно свідоцтва від 20.05.1986 № 212641, оскільки відсутня інформація про встановлення кваліфікації. Пільговий стаж не підтверджено. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи, згідно довідки від 04.08.2023 №170, оскільки довідка не відповідає додатку № 5 та потребує доопрацювання, а саме: відсутній підпис головного бухгалтера та начальника відділу кадрів.

17.11.2023, за наслідками розгляду заяви позивача від 10.11.2023, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області прийняло рішення № 24 про відмову у призначенні позивачу пенсії. Цим рішенням встановлено, що страховий стаж позивача станом на 11.10.2017 складає 21 рік 10 місяців 27 днів, а на дату звернення такий стаж становить 26 років 6 місяців 22 дні. До страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1983 до 15.05.1986, згідно свідоцтва від 20.05.1986 № 212641, оскільки відсутня інформація про встановлення кваліфікації та період роботи з 19.12.1988 до 01.03.1989, оскільки в записі про звільнення з роботи нечитабельна печатка. До спеціального стажу не зараховано періоди роботи, згідно довідок від 23.10.2023 № 353, № 354, оскільки надані довідки про пільговий характер не відповідають порядку підтвердження пільгового стажу.

02.01.2024, за наслідками розгляду заяви позивача від 26.12.2023, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області прийняло рішення за № 24 про відмову у призначенні пенсії. Цим рішенням встановлено, що страховий стаж позивача становить 28 років 6 місяців 18 днів. Спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років становить 12 років 4 місяці 8 днів. Відповідно до наданих документів до страхового стажу не зарахований період роботи згідно запису у трудовій книжці НОМЕР_1 з 19.12.1988 до 01.03.1989, оскільки неможливо прочитати печатку у записі про звільнення з роботи, період отримання допомоги по безробіттю з 12 місяця 2004 року до 09 лютого 2005 року, оскільки неможливо ідентифікувати дату (день) початку виплати допомоги по безробіттю та рік у наказах про початок та припинення виплати допомоги по безробіттю. Відповідні періоди роботи можливо буде зарахувати до страхового стажу після надання уточнюючих довідок та звернення до управління. Пільговий стаж роботи зарахований згідно даних розрахунково-платіжних відомостей про заробітну плату, оскільки у акті №0900-1104-1/9770 від 13.12.2023 зазначено, що книги наказів, на підставі яких видається довідка не пронумеровані і не скріплені печаткою, наказ про звільнення відсутній за період роботи з 01.03.1989 до 1999 року. За наданими документами право на призначення пенсії за вислугою років відповідно до статті 55 Закону № 796 відсутнє, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та відсутністю необхідного страхового стажу станом на 11.10.2017 26 років 6 місяців. За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто.

Відділом призначення пенсій управління пенсійного-забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області на виконання рішення Комісії при Головному управлінні пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 23.04.2024 № 2 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , який 26.12.2023 звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років та прийнято рішення за № 24 від 31.05.2024 про відмову в призначенні пенсії.

Цим рішенням встановлено, що згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 29 років 5 місяців 13 днів. Станом на 10.10.2017 23 роки 5 місяців 21 день). Вік заявника на дату звернення 55 років 3 місяці 5 днів. Стаж роботи за вислугу років становить 12 років 9 місяців 20 днів. До стажу за вислугу років зараховано періоди роботи на посадах лісоруба та тракториста на трелюванні та вивезенні лісу з 01.03.1989 до 31.03.1997, з 01.06.1997 до 31.10.1997, з 01.12.1997 до 31.03.1999, згідно рішення Комісії №2 від 23.04.2024, що діє при Головному управлінні Пенсійного фонду в Івано-Франківській області, та з 15.01.2014 до 05.10.2016, з 13.07.2017 до 10.10.2017, згідно довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 535 від 23.10.2023.

До страхового стажу, згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17.11.1982, не зараховано: період отримання допомоги по безробіттю з 29.12.2004 до 09.02.2005, оскільки запис про період виплати читається частково (неможливо ідентифікувати дати).

Період роботи з 02.06.1997 до 27.09.1999, зараховано згідно даних про нарахування заробітної плати, наявної в архівних довідках та даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки запис про період роботи в трудовій книжці читається частково. За період з 01.01.2004 до 31.03.2004 та з 01.09.2004 до 31.12.2004 відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Позивач, вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «в» статі 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 637 від 12.08.1993 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 даного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 цього ж Порядку встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України на вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З аналізу вказаних норм, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності відповідних записів у трудовій книжці стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами. У випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються довідки підприємств, установ, організацій, виписки із наказів, особові рахунки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників» за №301 від 27.04.1993 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, який відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України застосовав суд в даній адміністративній справі.

Апелянт зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 29.12.2004 по 09.02.2005, оскільки запис про період виплати читається частково (неможливо ідентифікувати дати).

Варто зазначити, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо заповнення такої.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від постанові від 21.02.2018 (справа №687/975/17), від 23.04.2019 (справа №593/1452/16-а), від 30.09.2021 (справа №300/860/17), висновки якого враховують суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відтак, період отримання допомоги по безробіттю з 29.12.2004 по 09.02.2005 підлягав зарахуванню до страхового стажу позивача, а відмова відповідача зарахувати цей періоди до страхового стажу позивача є протиправною.

Апелянт стосовно періоду 01.01.2004 по 31.03.2004 та з 01.09.2004 по 31.12.2004 зазначив, що відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Згідно з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в справі за № 688/947/17, провадження № К/9901/35103/18 встановлено, що фактично внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України працівник позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії періодів роботи на такому підприємстві.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що періоди з 01.01.2004 до 31.03.2004, з 01.09.2004 до 31.12.2004 підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, а відмова відповідача зарахувати ці періоди до страхового стажу позивача є протиправною.

З врахуванням самостійно зарахованого відповідачем та встановленого судом стажу, який підлягає зарахуванню, судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії за вислугу років 26.12.2023 його страховий стаж становив більше 30 років, а спеціальний 12 років 9 місяців 20 днів.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-ХІІ) визначає, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Відповідно до статті 1 Закону № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначено, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

За змістом статті 7 Закону № 1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до статті 51 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Відповідно до пункту "в" статті 55 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11.10.2017, розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1 наступного змісту: "Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону № 1058-IV, у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 № 2148-VIII, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, норми пункту "а" статті 54 та статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.

Відтак, починаючи з 05.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VIII та Законом від 24.12.2015 № 911-VIII.

За змістом пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (у редакції, чинній до 02.03.2015) право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Тобто, особа, яка станом на день звернення до Пенсійного органу має 25 років загального стажу, з яких 12 років 6 місяців спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років.

Апеляційний суд резюмує, що на момент звернення позивача за призначенням пенсії у нього був наявний необхідний вік 55 років, страховий стаж більше 25 років, з яких спеціальний стаж більше 12 років і 6 місяців.

Відтак, оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" 26.12.2023, тобто після прийняття Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019, відповідач повинен був застосувати положення пункту "в" статті 55 Закону № 1788-ХІІ у первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону № 1788-ХІІ з дати звернення із заявою про призначення пенсії, як це встановлено частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 грудня 2024 року у справі № 300/5909/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська