Справа № 320/32462/24
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року

м. Київ

справа № 320/32462/24

адміністративне провадження № К/990/43/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року (судя Лапій С. М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року (головуючий суддя Карпушова О. В., судді Епель О. В. та Файдюк В. В.) у справі № 320/32462/24 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Дніпровської обласної прокуратури, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновити на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Дніпровської обласної прокуратури, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за № 50дп-24 від 03 квітня 2024 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 в частині притягнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року про звільнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»);

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області;

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру виплатити та стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

2. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про:

- визнання протиправним та скасування наказу Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року про звільнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»);

- зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області;

- зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру виплатити та стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

3. Відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що у Дніпропетровському окружному адміністративному суді є справа № 160/12843/24 у якій склад учасників, предмет та підстави позову є ідентичними справі № 320/32462/24, тобто у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду наявний спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Короткий зміст та обґрунтування вимог, наведених у касаційній скарзі

4. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

5. На обґрунтування доводів касаційної скарги позивач зазначає, що підставами позовної заяви у справі № 160/12843/23 є винесення наказу Дніпропетровської обласної прокуратури про звільнення його з посади в органах прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року під час перебування у відпустці та порушення порядку його звільнення. Питання оскарження зазначеного наказу з підстав незаконності рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за № 50дп-24 від 03 квітня 2024 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 не ставилось.

6. Отже, у справі № 320/32462/24 підставою позову щодо оскарження наказу про звільнення позивача є незаконність рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів за № 50дп-24 від 03 квітня 2024 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1, а у справі № 160/12843/24 підставою позову є порушення порядку звільнення позивача, що є окремими, самостійними обставинами, якими обґрунтовується необхідність скасування оскаржуваного наказу.

7. Крім того, позивач звертає увагу на те, що у справі № 320/32462/24 та справі № 160/12843/24 різний склад учасників справи та різні підстави оскарження наказу про звільнення. У цій справі посилається на норми Кримінального кодексу України та Кримінально-процесуального кодексу України, які спростовують наявність складу дисциплінарного проступку в діях позивача, які, на думку Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, мало місце, що в доводить незаконність рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а у справі № 160/12843/24 підставою оскарження було порушення частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України.

8. З урахуванням наведеного, позивач зазначає про відсутність тотожності спорів у справах № 320/32462/24 та № 160/12843/24, а тому суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків щодо можливості застосування до спірних правовідносин пункт 4 частини першої статті 170 КАС України.

9. З урахуванням наведеного вище, позивач просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги

10. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14 січня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 320/32462/24, а ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2025 року справу № 320/32462/24 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

Короткий зміст викладених у відзиві на апеляційну скаргу доводів

11. У відзиві на касаційну скаргу представник Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів просить залишити її без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року без змін, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що частина позовних вимог у цій справі є тотожними та є предметом розгляду у справі № 160/12843/24, спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вважає, що судами попередніх інстанцій правильно встановлені обставини справи, а норми процесуального права застосовані з дотриманням положень КАС України.

12. У відзиві на касаційну скаргу представник Дніпровської обласної прокуратури просить залишити її без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

13. Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, надаючи оцінку доводам касаційної скарги щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить із такого.

14. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

15. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

16. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

17. Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3 частини першої статті 5 КАС України).

18. У касаційній скарзі скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права (пункту 4 частини першої статті 170 КАС України).

19. Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, вимоги щодо форми та змісту якої встановлені нормами статті 160 КАС України.

20. Відповідно до частини другої статті 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

21. Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, зокрема з`ясовуючи на підставі частини другої статті 171 КАС України, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції установив, що у провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває справа № 160/12843/24 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, предметом розгляду якої є, зокрема, такі вимоги ОСОБА_1 :

- визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року про звільнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури;

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області.

- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру виплатити та стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

22. Провадження у справі № 160/12843/24 відкрито 10 червня 2024 року, а рішення суду ухвалено 07 листопада 2024 року.

23. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

24. Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що частина позовних вимог у справі № 320/32462/24 є тотожною (ідентичною) вимогам, заявленим у справі № 160/12843/24. Зокрема, йдеться про вимоги щодо: визнання протиправним та скасування наказу Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року про звільнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»); зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області; зобов`язання Дніпропетровської обласної прокуратури виплатити та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

25. Суди обґрунтували це тим, що спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

26. Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що з урахуванням викладених позивачем вимог, склад учасників, предмет та підстави позову у справах № 320/32462/24 та № 160/12843/24 є тотожними (ідентичними).

27. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме предмета і підстави позову.

28. Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносини, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

29. Подібна правова позиція щодо визначення предмета спору викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 916/542/18, від 01 серпня 2019 року у справі № 916/1743/18.

30. Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

31. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

32. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

33. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

34. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

35. Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права й обов`язку.

36. Суди першої та апеляційної інстанцій вірно виснували, що у справах № 160/12843/24 та № 320/32462/24 склад учасників, предмет та підстави позову є тотожними (ідентичними).

37. Посилання позивача на те, що позовна заява у справі № 160/12843/24 подана з підстав порушення порядку видання оскаржуваного наказу, зокрема порушення норм Кодексу законів про працю України та положень Закону України «Про відпустки», тоді як у цій справі підставою позову є незаконність рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 50дп-24 від 03 квітня 2024 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на заступника керівника Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_2 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 », в частині притягнення прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури, - не спростовує висновків судів попередніх інстанцій щодо тотожності (ідентичності) фактичних підстав обох позовів.

38. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 9901/433/18 зазначила, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який уже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність позову зберігається.

39. Верховний Суд неодноразово викладав позиції стосовно того, що підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна обсягу посилань на норми матеріального чи процесуального права. (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

40. У постанові від 09 жовтня 2018 року у справі № 809/487/18 Верховний Суд зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Отже, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

41. У постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у справі № 140/559/22 зазначено, що під час вирішення питання про відмову у відкритті провадження за правилами пункту 2 частини першої статті 170 КАС України, суд зобов`язаний встановити наявність тотожності спорів за трьома елементами: суб`єктний склад; предмет позову; фактична підстава. При цьому, визначаючи підстави позову як складову його змісту, суд повинен з`ясувати, на яких фактах (обставинах) і нормах права ґрунтується вимога позивача щодо захисту його прав. Інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави загалом.

42. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду звертає увагу, що про тотожність спорів у зазначених вище справах свідчить те, що сторони по справі і предмети позовів є однаковими: позивачем є ОСОБА_1 , відповідачем - Дніпровська обласна прокуратура, предметом - наказ Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року про звільнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури. Сформульовані у позовах вимоги мають однакове сутнісне наповнення.

43. Тотожними в цьому випадку є і підстави позовних вимог, оскільки як убачається із рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року у справі № 160/12843/24, що 06 червня 2024 року позивач подавав до суду першої інстанції уточнену позовну заяву, а 03 липня 2024 року заяву про зміну підстав позову, у якій зазначає, що оскаржуваний наказ є незаконним з огляду на те, що, рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів від № 50дп-24 від 03 квітня 2024 року про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора, оскаржуються позивачем у судовому порядку, а жодного судового рішення яке б набуло статусу остаточного - немає, а тому оскаржуваний наказ мав бути винесений після спливу строку на оскарження рішення (оскаржується позивачем у справі № 320/32462/24). Таким чином, позивач фактично наголошує на тому, що у випадку оскарження рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, правомірність видання відповідного наказу має бути зумовлена попередньою судовою перевіркою законності цього рішення.

44. Отже, в обох справах позивач обґрунтовує свої вимоги, зокрема, аналогічною правовою позицією: наказ, який був виданий на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (що, на думку позивача, є протиправним), не може вважатися законним до завершення процедури судового оскарження відповідного рішення. Іншими словами, позивач вважає, що до моменту набрання чинності судовим рішенням щодо правомірності дисциплінарного стягнення, орган, який видав наказ, не мав належних юридичних підстав для його прийняття.

45. Зазначена позиція є визначальною для обох справ і підтверджує тотожність не лише предмета, а й підстав позову.

46. Як у справі № 160/12843/24, так і в межах цієї справи позивач фактично оскаржує правомірність одного й того самого юридичного наслідку - звільнення з посади - посилаючись, зокрема, і на спільні обставини, що, на його думку, свідчать про незаконність такого рішення.

47. У цьому контексті слід зазначити, що зміна чи уточнення правової аргументації вимог за відсутності змін у фактичних обставинах справи не може розглядатися як виникнення нового спору або як така, що змінює правову природу позовних вимог. Використання позивачем іншої правової кваліфікації обставин, альтернативного формулювання правових доводів, нової системи аргументації чи інакшого лексичного викладення правової позиції в процесуальних документах не має наслідком зміну предмета або підстав позову у розумінні процесуального законодавства.

48. Отже, наведене свідчить про те, що у справі № 160/12843/24 так і в межах цієї справи позивач фактично оскаржує правомірність одного й того самого юридичного наслідку (предметом оскарження є одне й те саме управлінське рішення - звільнення з посади), а заявлені позовні вимоги є тотожними за суттю, оскільки базуються на однаковому фактичному підґрунті й спрямовані на досягнення одного і того самого процесуального результату - визнання звільнення незаконним та відновлення порушених прав позивача.

49. За таких обставин позивач фактично у межах цієї справи просить суд повторно переглянути позовні вимоги, які вирішуються у справі № 160/12843/24.

50. Така ситуація не відповідає засадам правової визначеності та створює ризик подвійного судового розгляду одного й того самого питання.

51. Дотримання принципів правової визначеності, процесуальної економії, а також недопущення зловживання процесуальними правами вимагає унеможливлення паралельного або повторного розгляду справ, у яких збігаються ключові елементи - сторони, предмет спору та підстава позову.

52. Зазначені процесуальні принципи спрямовані на забезпечення стабільності правовідносин та уникнення протилежних судових рішень щодо одного і того самого питання. У зв`язку із цим, у цьому випадку забезпечення цілісності та остаточності судового рішення є можливим лише за умови розгляду спору в межах єдиного судового провадження з однаковими складовими. Лише у межах єдиного провадження, яке повною мірою охоплює предмет спору, суд здатен забезпечити ефективний та остаточний судовий захист, уникнувши ризику ухвалення суперечливих рішень.

53. Отже, у випадку, що є предметом судового розгляду, подання позивачем двох окремих позовів щодо оскарження одного й того самого індивідуального акта (рішення про звільнення з посади) не створює нового спору. Це обумовлено тим, що фактичне підґрунтя правовідносин, у межах яких оскаржується спірне рішення, залишається незмінним.

54. При цьому ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року, за клопотанням позивача зупинено провадження в адміністративній справі №160/12843/24 до набрання законної сили судовим рішення у справі №320/32462/24. На обґрунтування ухвали про зупинення провадження суд апеляційної інстанції правильно зазначив, зокрема, що від надання оцінки правомірності рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів № 50дп-24 від 03 квітня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладання дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади в органах прокуратури залежить правомірність наказу керівника Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року. Отже, під час розгляду справи № 160/12843/24 суд апеляційної інстанції буде також враховуватиме судові рішення у справі №320/32462/24 в частині позовних вимог до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, що узгоджується з приписами статті 2 КАС України.

55. Оскільки викладене позивачем обґрунтування позовних вимог у межах цієї справи не може вважатися поданням позову з іншим предметом та/або з інших підстав, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, що у відкритті провадження щодо позовних вимог до Дніпровської обласної прокуратури (визнання протиправним та скасування наказу Дніпропетровської обласної прокуратури № 734-к від 17 квітня 2024 року про звільнення прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за неналежне виконання службових обов`язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 1, 5, 6 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру»); зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області; зобов`язання Дніпропетровську обласну прокуратуру виплатити та стягнути з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу) у справі № 320/32462/24 належить відмовити.

56. Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду повторно акцентує увагу на тому, що принцип правової визначеності, як складова частина верховенства права, передбачає, зокрема, стабільність судових рішень, неможливість повторного розгляду того самого спору між тими самими сторонами, а також виключення зловживання правом на судовий захист шляхом штучного поділу предмета спору або неодноразового пред`явлення позовів із формально зміненим правовим обґрунтуванням.

57. Водночас зміна позивачем правової кваліфікації обставин, уточнення правової позиції, використання альтернативного юридичного аналізу або інше формулювання правових аргументів у процесуальних документах не змінюють ані предмета, ані підстав позову у розумінні процесуального законодавства. Такі дії не впливають на тотожність спору, якщо фактичні обставини залишаються тими самими, а вимоги спрямовані на досягнення одного й того самого юридичного результату.

58. У межах адміністративного судочинства питання допустимості повторного звернення до суду за наявності відкритого провадження з тотожним предметом, сторонами та підставами має фундаментальне значення як для забезпечення ефективного доступу до правосуддя, так і для запобігання зловживанню процесуальними правами. Невиправдане дублювання спорів або подання позовів, що за змістом і суттю є ідентичними, навіть за наявності формальних відмінностей у правовому обґрунтуванні, порушує принцип правової визначеності та суперечить завданням адміністративного судочинства.

59. Інші доводи та міркування, викладені в касаційній скарзі, також не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.

60. За таких умов, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшла висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

61. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

62. З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді В. Е. Мацедонська

Ж. М. Мельник-Томенко