Справа № 420/21288/24
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/21288/24

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Місце ухвалення: м. Одеса

Дата складання повного тексту:31.10.2024 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (далі ВМКЦ ПР) про:

- визнання протиправною бездіяльності ВМКЦ ПР щодо нездійснення нарахування та виплати позивачу на день звільнення 21 травня 2024 року компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014-2024 роки, у кількості 77 днів, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-ХІІ) та Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" (далі Постанова №702);

- зобов`язання ВМКЦ ПР нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за 2014-2024 роки, у кількості 77 днів, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах відповідно до Постанови №702.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він був звільнений з військової служби та при звільненні відповідач не виплатив йому належну грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки на яку він мав право в отриманні відповідно до Постанови №702.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що позивач є учасником бойових дій, інвалідом війни 2 групи, та не ставлячи під сумнів його право на додаткову відпустку, вказує, що військовослужбовець за наявності одночасно права на декілька додаткових відпусток, які визначені різними законами має право на отримання тільки однієї з підстав за вибором військовослужбовця, та позивачу при звільненні була виплачена грошова компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період з 2017-2024 роки у кількості 112 календарних днів, а тому підстави для виплати відповідачу іншої додаткової відпустки за Законом №2011-ХІІ відсутні.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року позов ОСОБА_1 до ВМКЦ ПР задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ВМКЦ ПР щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014-2016 роки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702.

Зобов`язано ВМКЦ ПР нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, за 2014-2016 роки, у кількості днів пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах відповідно до Постанови №702.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ВМКЦ ПР ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що реалізувати це своєправо на додаткову відпустку (за умови отримання її в мирний час) позивач міг тільки за однією з підстав, за його вибором. В жодному випадку надання йому двох додаткових відпусток протягом календарного року - як учаснику бойових дій та як особі, що виконує посадові обов`язки, пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням не можливо, оскільки прямо протирічить прямій нормі абз.3 п.4 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ. Але ця вимога хоча і зазначена в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції, тим не менш проігнорована судом, внаслідок чого при винесенні рішення застосовано хибний висновок відносно того, що відповідачем нібито допущено протиправну діяльність та не проведено нарахування та виплату компенсації за другу додаткову відпустку, яку він в жодному разі не міг отримати, оскільки його вибором, зазначеним особисто у рапорті на звільнення, була додаткова відпустка як учаснику бойових дій, що є більшої тривалості (15 діб). Підсумовуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що підстав для проведення нарахувань та виплати Позивачу на день звільнення одночасно компенсації і за невикористані дні додаткової відпустки за 2014-2016 роки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ, і згідно з Законом "Про відпустки" не було та немає.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу вказується, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам діючого законодавства, тоді як доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року іншими учасниками справи не оскаржено.

Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ВМКЦ ПР, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.

Полковника ОСОБА_1 наказом начальника ВМКЦ ПР (по стройовій частині) №142 від 30 травня 2024 року звільнено зі служби в запас з 30 травня 2024року.

Наказом начальника ВМКЦ ПР №135 від 21 травня 2024 року (по стройовій частині) наказано виплати позивачу відповідно до п.3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07 червня 2018 року (далі Порядок №260) грошову компенсацію за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2017-2024 роки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 частини першої ст. 12 Закону №2011-ХІІ в розмірі 168 904,06 грн.

Позивач є учасником бойових дій та при звільненні з військової служби відповідачем йому було нараховано та виплачено грошову компенсацію за 112 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2024 роки.

Позивач під час проходження військової служби на посаді начальника клініки променевої діагностики та терапії мав право на отримання щорічної додаткової відпустки встановленої ч.4 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постанови №702 від 01 серпня 2012 року.

Спірним питанням по справі є чи має право позивач на отримання при звільненні з військової служби грошової компенсації за неотриману щорічну додатку відпустку по Постанові №702 за період 2014-2024 роки, тоді як йому при звільненні вже виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку за 2017-2024 роки як учаснику бойових дій, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з тим, що позивач вже використав своє право на отримання компенсації невикористаної додаткової щорічної відпустки, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2017-2024 роки, останній немає права на виплату компенсації невикористаної додаткової відпустки іншого виду - додаткової відпуски, яка передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII за 2017 -2024 роки, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не спростовує, що позивачу не надавалась додаткова відпустка передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону №2011-XII в період 2014-2016 роки та не надавалась позивачу в період 2014-2016 роки додаткова щорічна відпустка, яка передбачена п.12 ч.1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ, а тому суд першої інстанції вважав, що позивач має право при звільненні на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки передбаченої ч.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII за період 2014-2016 роки.

Враховуючи встановлені обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті позивачу при звільненні з військової служби грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки передбаченої ч.4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII за період 2014-2016 роки.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постанови Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року №702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах".

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 1, 9 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно п.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Згідно абз.3 п.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою №702 затверджено Перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служб, Державної спеціальної служби транспорту (далі Перелік військових посад) - згідно з додатками 2-5. Вказаною постановою Уряду також затверджено Порядок надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я №702.

Згідно з Додатком 4 до таких посад належать, зокрема - посади військовослужбовців, які безпосередньо виконують обов`язки у фтизіатричних, інфекційних, психіатричних, наркологічних, нейрохірургічних, неврологічних, ангіоневрологічних, наркологічних, дермато венерологічних (шкірно-венерологічних) клініках, відділеннях, палатах, кабінетах, лабораторіях, за порядковим номером 503 зазначено посаду начальника клініки, яку займав Позивач на день звільнення. Термін додаткової відпустки за цією підставою визначений 7 діб.

Також відповідач не заперечує того, що у спірний період позивачу додаткова відпустка передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, не надавалась та під час звільнення з служби компенсація за невикористану відпустку не проводилась.

За змістом п.1 Порядку №702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.

Відповідно п.11 вказаного Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.

Згідно п.п.8, 14, 17-19 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

З вищенаведених норм законодавства слідує, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702.

Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 у зразковій справі №620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року залишено без змін та зазначено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. Водночас у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Крім того, відповідно п.3 розділу XXXI "Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (далі Порядок №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону №2011-XII та Постановою №702.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п.4 ст. 10-1 Закону 2011-XII та Постановою №702.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військово-медичного клінічного центру Південного регіону залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 08 липня 2025 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.