Справа № 380/13711/25
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08 липня 2025 рокусправа № 380/13711/25
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Москаль Р.М. перевірив матеріали позовної заяви приватного підприємства «Джеремі» до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі Львівської міської ради, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

07.07.2025 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява приватного підприємства «Джеремі» (далі - позивач, ПП «Джеремі», боржник у виконавчому провадженні) від 04.07.2025 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі відповідач, Сихівський ВДВС), за участі Львівської міської ради (далі ЛМР, стягувач у виконавчому провадженні) в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору, в якій об`єднано позовні вимоги про визнання протиправними та скасування постанов від 19.06.2025 ВП №78379248: - про відкриття виконавчого провадження; - про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; - про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ПП «Джеремі» є боржником у виконавчому провадженні № 78379248, котре було безпіставно відкрито державним виконавцем Сихівського ВДВС на підставі заяви стягувача ЛМР про примусове виконання наказу Господарського суду Львівської області №914/2847/23 від 16.12.2024 про усунення перешкоди у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 71-б шляхом знесення самовільно збудованої нежитлової будівлі, загальною площею 100,1 кв.м за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 71-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060. ПП «Джеремі» станом на дату винесення оскарженої постанови про відкриття виконавчого провадження не володіло, не користувалося і не розпоряджалося вказаним об`єктом, а отже - не могло бути суб`єктом зобов`язання щодо усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою. Відкриття виконавчого провадження щодо неналежного боржника є протиправним відповідно до статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження», адже виконавче провадження відкривається на підставі виконавчого документа щодо особи, зазначеної в ньому як боржник, і лише за умови, що ця особа має обов`язок виконати рішення, яке підлягає примусовому виконанню. У цьому випадку на момент відкриття виконавчого провадження об`єкт, щодо якого винесено рішення суду про усунення перешкод шляхом знесення нежитлової будівлі, не належав боржнику (позивачу у цій справі), щодо якого відкрито виконавче провадження. Відтак, реалізація такого виконавчого провадження ПП «Джеремі» є такою, що суперечить чинному законодавству України, порушує права та інтереси власника вищезазначеної нежитлової будівлі та є неможливою для виконання.

Відповідно до вимог статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви в тому числі з`ясовує, чи:

- належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

- немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою цієї статті визначено, що суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до приписів статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, якщо закон встановлює інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За правилами статті 339 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Згідно з частиною першою статті 340 ГПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Зі змісту позовної заяви ПП «Джеремі» та долучених до неї документів зрозуміло таке:

на виконані у державного виконавця Сихівського ВДВС перебуває виконавче провадження №78379248 з примусового виконання наказу, виданого господарським судом Львівської області про усунення ЛМР перешкод у розпорядженні земельною ділянкою за адресою: м.Львів, вул.Стрийська, 71-б шляхом знесення самовільно збудованої ПП «Джеремі» нежитлової будівлі, загальною площею 100,1 кв.м за адресою: м.Львів, вул. Стрийська, 71-б (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060

19.06.2025 державний виконавець відкрив виконавче провадження із примусового виконання описаного наказу господарського суду Львівської області, а також виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

При вирішенні питання щодо юрисдикції цього спору суд керується такими мотивами:

1. щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження

відповідно до обставин позовної заяви та доданих до неї документів позивач є боржником у виконавчому провадженні №78379248, а отже - стороною цього виконавчого провадження. Це виконавче провадження відкрите з метою примусового виконання наказу господарського суду Львівської області.

Відповідно до ст.ст. 92, 129-1 Конституції України: - виключно законами України визначаються судоустрій, судочинство, порядок виконання судових рішень; - судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; - контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону №1402 судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням рішень в господарських справах врегульовано Розділом VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; статті 339-345). Так, господарський суд, який розглянув справу як суд першої інстанції, розглядає скарги сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання ухваленого ним (господарським судом) судового рішення. За наслідками розгляду скарги господарський суд постановляє відповідну ухвалу.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах відповідно до положень ст.ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється двома шляхами:

1) шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення, а також розгляду скарг про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду - тобто судовий контроль за безпосереднім виконанням рішення суду в адміністративній справі відповідачем суб`єктом владних повноважень;

2) в порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, - тобто шляхом вирішення адміністративним судом позовів з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця тобто судовий контроль за процедурою виконавчого провадження, в межах якої рішення адміністративного суду виконується примусово.

Наведені норми процесуальних кодексів щодо оскарження рішень/дій/бездіяльності виконавця (суб`єкта владних повноважень) в порядку господарського судочинства логічно узгоджуються з приписами пункту 1 частини першої статті 19, частини першої статті 287 КАС України, відповідно до яких юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі- Закон №1404) визначає виконавче провадження як сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 Закону №1404 однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби в адміністративному та/або судовому порядку регламентує Розділ X Закону №1404, що складається з статті 74 Закону №1404, що містить такі положення:

1) частина 1 статті 74 Закону №1404 - рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ці положення частини першої статті 74 Закону №1404 чітко узгоджуються із відповідними положеннями процесуальних кодексів в усіх видах судочинства, що регламентують порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень (наведено вище).

Системне тлумачення частини першої статті 74 Закону № 1404-VIII у її взаємозв`язку з наведеними положеннями процесуальних кодексів (ГПК України, ЦПК України, КАС України) дозволяє зробити висновок, що судовий контроль за виконавчим провадженням як завершальною стадією судового процесу (виконанням судового рішення) здійснює той суд (місцевий загальний, господарський чи адміністративний), який постановив судове рішення та видав виконавчий лист/наказ; цей судовий контроль охоплює всі стадії виконавчого провадження - від його відкриття до закінчення.

2) частина 2 статті 74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тлумачачи зміст положень ст.ст. 1, 3, 74 Закону №1404 у їх взаємозв`язку із наведеними положеннями процесуальних кодексів суд дійшов висновку, що функції судового контролю за рішеннями, діями/бездіяльністю виконавців щодо примусового виконання рішень судів та інших органів розподіляються між судами різних юрисдикцій за простою та цілком логічною формулою - кожен суд контролює виконання ухваленого ним судового рішення в порядку, визначеному процесуальним законодавством, на підставі якого розглянуто спір (ГПК України, ЦПК України, КАС України), а судовий контроль за виконанням рішень інших органів/посадових осіб (не судів) здійснює відповідний адміністративний суд в порядку, передбаченому КАС України.

В цьому спорі позивач (боржник у виконавчому провадженні) оскаржує постанову державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Львівської області.

Враховуючи наведені норми законів суд дійшов висновку, що вирішення спору щодо правомірності постанови державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду відповідно до положень частини першої статті 74 Закону №1404-VIII, статей 339-345 ГПК України, ст. 287 КАС України належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ (господарського суду Львівської області) та підлягаю розгляду в порядку, визначеному ГПК України.

2, 3. Щодо оскарження постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору.

Вирішуючи питання про юрисдикцію цих позовних вимог, суд керується такими мотивами: з огляду на щонайменше п`ять істотних аргументів (детально описані в іншому судовому рішенні, постановленому головуючим суддею в іншій адміністративній справі №380/6932/23; режим доступу: http://reyestr.court.gov.ua/Review/117592885; суд не бачить потреби дублювати їх в цьому рішенні) суд переконаний, що в цій частині спір також належить до юрисдикції господарського суду на стадії здійснення ним судового контролю за виконанням постановленого ним рішення у господарській справі № 914/2847/23. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, протлумачивши положення частини другої статті 74 Закону №1404-VIII, в постанові від 11.09.2024 у справі №310/2210/21 підтвердила раніше сформовані нею висновки про те, що за правилами адміністративного судочинства належить розглядати скарги на дії виконавця щодо винесення постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів. Суд, керуючись частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та частиною п`ятою статті 242 КАС України, враховує наведені вище висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII. Отже, в цій частині позовні вимоги слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

4. щодо дотримання позивачем правил об`єднання позовних вимог

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог. Винятком з цього правила є ситуація, коли суд може застосувати статтю 172 КАС України та роз`єднати помилково об`єднані позивачем вимоги.

Правила розгляду судом кількох пов`язаних між собою вимог, а також об`єднання та роз`єднання позовів визначені статтями 21 та 172 КАС України. Так, закон дозволяє об`єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Суд вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства. При цьому слід пам`ятати, що закон прямо забороняє об`єднання в одне провадження кількох вимог:

- які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (такі винятки встановлено частиною п`ятою статті 21 КАС України);

- щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Якщо позивач всупереч законодавчій забороні (частина шоста статті 21, частина четверта статті 172 КАС України) об`єднав в позовній заяві вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд не може роз`єднати такі вимоги і повинен повернути таку заяву позивачеві.

Повернення позовної заяви за таких обставин не перешкоджає позивачеві звернутися до суду у встановленому процесуальним законом порядку, а саме - звернутися з окремими позовними заявами:

- до адміністративного суду - з позовними вимогами, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства;

- до місцевого/господарського суду з позовними вимогами, що підлягають розгляду в порядку цивільного/господарського судочинства.

Позивач об`єднав в позовній заяві від 04.07.2025 три вимоги, які слід розглядати в порядку різного судочинства, - як господарського (вимога про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження), так і адміністративного (вимоги про скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору - відповідно до висновку ВП ВС). Оскільки об`єднання позовних вимог у такий спосіб прямо заборонено процесуальним законом та не може бути виправлено судом шляхом роз`єднання позовних вимог, цю позовну заяву слід повернути позивачу на підставі пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС України.

Керуючись ст.ст. 21, 159, 160, 168, 169, 171, 172, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ

повернути позовну заяву приватного підприємства «Джеремі» до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання. Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали.

СуддяМоскаль Ростислав Миколайович