Справа № 160/16575/25
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскарженого рішення, яке на думку позивача прийнято з грубим порушенням вимог податкового законодавства України, а саме позивач не був власником та платником податку на нерухоме майно у звітному (податковому) 2023 році, отже фактично був відсутнім об`єкт оподаткування цим податком.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначив, що при прийнятті оскарженого рішення порушень вимог законодавства не допустив, оскільки за даними АІС «Податковий блок» ОСОБА_1 є власником нежитлової нерухомості, а саме: Нежитлового приміщення, загальною площею 74,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , частка власності 100% з 11.02.2015 по 11.02.2015; Нежитлового приміщення, загальною площею 74,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , частка власності 100% з 05.03.2010. З посиланням на підпункт 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України відповідач також зазначив, що у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). Станом на 16.06.2025 ОСОБА_1 не звертався з письмовою заявою на звірку даних, у зв`язку із чим відповідач просив у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
- податковий період: 2023; - назва платежу: «под на нерух майно, відмінне від зем ділянки, сплач фізособами, які є власн об`єктів нежитл нерух»; - код платежу: 18010300; - сума зобов`язання: 3748,65 грн; - сума нарахованого зобов`язання підлягає сплаті протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення, відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України. В оскаржуваному рішенні наведений детальним розрахунок суми: назва податку: 1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: - податковий період: 2023; 1) адреса місцезнаходження об`єкта нежитлової нерухомості: АДРЕСА_2 , 1а; 2) тип об`єкта: нежиле приміщення; 3) дата державної реєстрації набуття права власності: 05.03.2010; 4) дата державної реєстрації припинення права власності: 31.12.2999; 5) загальна площа об`єкта, кв.м: 74,60; 6) розмір частки у праві спільної власності на об`єкт, кв.м: «---»; 7) сумарна загальна площа об`єктів житлової нерухомості або їх часток, кв.м: «---»; 8) пільга у вигляді зменшення бази оподаткування: «---»; 9) ставка податку, %: 0,75 з 01.01.2023 по 31.12.2023; 10) розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року: 6700 грн; 11) сума податкового зобов`язання розподілена пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості: 3748,65 грн.
Суд зазначає, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, є, зокрема, фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 11.02.2015, позивачем відчужено 62/100 частини такого нежитлового приміщення ОСОБА_2 , договір від 11.02.2015 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Гугель С.В. за реєстровим №95.
З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується, що позивач не є власником 62/100 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_3 з 11.02.2015.
Надаючи оцінку доводам відповідача про наявність інформації про володіння позивачем на праві власності вказаним нерухомим майном із часткою власності 100%, суд зазначає, що згідно з Відомостями з державного реєстру речових прав від 02.06.2025 номер інформаційної довідки 429482857, інша частка нежитлового приміщення, а саме 38/100 частин, на праві спільної часткової власності з 02.11.2016 по теперішній час належить ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 7 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Таким чином, відповідач не надав докази на підтвердження належності позивачу на праві власності у 2023 році нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .
З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки у 2023 році (податковий період за який нараховано податок), позивач не був власником вищевказаного нерухомого майна, отже контролюючим органом порушені у формі незастосування норми матеріального права, а саме: підпункт 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України щодо визнання платником податку виключно власника майна, та підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України щодо обчислення бази оподаткування на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та документів на право власності.
Надаючи оцінку доводам відповідача, щодо незвернення платника податків з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних в порядку підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України, як підставу відмову у задоволенні позову, суд вважає такі доводи необґрунтованими.
Так, відповідно до вказаної норми, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку. У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Суд зазначає, що у спірних правовідносинах також підлягає застосуванню Закон України «Про адміністративну процедуру» від 17.02.2022 №2073-IX (далі Закон №2073-IX), відповідно до статті 87 якого, адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.
Протиправним є адміністративний акт, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою цієї статті, зокрема, згідно пункту 3 частини другої статті 87 Закону №2073-IX, якщо такий акт порушує норми матеріального права.
Суд враховує, що частинами першою та третьою статті 16 Закону №2073-IX встановлено, що адміністративний орган зобов`язаний встановлювати обставини, що мають значення для вирішення справи, і за необхідності збирати для цього документи та інші докази з власної ініціативи, у тому числі без залучення особи витребовувати документи та відомості, отримувати погодження та висновки, необхідні для вирішення справи.
Адміністративний орган не може вимагати від особи надання документів та відомостей, що перебувають у володінні адміністративного органу або іншого органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, що належить до сфери управління такого органу.
Статтями 47 та 48 Закону №2073-IX також визначено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи, адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління. Адміністративний орган витребовує документи та відомості, необхідні для вирішення справи, з дотриманням принципу офіційності.
Таким чином, при прийнятті оскарженого рішення саме контролюючий орган з додержанням принципу офіційності та обґрунтованості мав обов`язок перевірки та підтвердження наявності статусу власника нерухомого майна у звітному податковому періоді.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, наявність підстав для його задоволення, у зв`язку із чим відповідно до статті 139 КАС України витрати на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн покладаються навідповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати із сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна