Справа № 240/8480/23
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/8480/23

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кириленко Андрій Володимирович звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому додаткової винагороди відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 грн за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 грн за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо з районах у період здійснення зазначених заходів.

Аргументуючи заявлені до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Військова частина, відповідач) позовні вимоги представник ОСОБА_1 наголосив, що з кінця жовтня 2021 року по 23.08.2022 позивач приймав безпосередню участь у бойових діях у м. Соледар Донецької області, а тому набув право на отримання додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168, чинна на момент виникнення спірних правовідносин) в розрахунку 100 000 грн на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Втім, стверджує, що з 24.02.2022 по 16.06.2022 виплата такої винагороди здійснювалася Військовою частиною у розмірі 30 000 грн, що не відповідає встановленому Постановою №168 та порушує його право на отримання у належному розмірі виплат за виконання бойових завдань з метою захисту національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02.02.2024, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.07.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2024 скасовано, а справу №240/8480/23 направлено на новий судовий розгляд до Житомирського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2024, дану адміністративну справу передано судді Єфіменко О.В. для нового розгляду.

Ухвалою суду від 22.08.2024 прийнято до провадження дану адміністративну справу та з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи витребувано від Військової частини НОМЕР_1 наступну інформацію:

- щодо підтвердження фактів безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях або забезпеченні здійснення відповідних заходів у період з 24.02.2022 по 16.06.2022 (або їх спростування);

- щодо підтвердження, в яких саме населених пунктах у складі підрозділів Військової частини НОМЕР_2 з 25.02.2022 ОСОБА_1 виконував завдання за призначенням;

- щодо того чи відносилися території, на яких з 25.02.2022 виконував ОСОБА_1 завдання за призначенням, до районів ведення воєнних (бойових) дій визначених наказами Головнокомандувача Збройних Сил України виданими у період з 24.02.2022 по 16.06.2022;

- щодо того, на підставі яких документів залучався ОСОБА_1 у період 24.02.2022 по 16.06.2022 до виконання завдань у складі підрозділів Військової частини НОМЕР_2 .

05.09.2024 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Пояснює, що ОСОБА_1 з 10.11.2020 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що знаходяться у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 . Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №211 від 11.10.2021 на виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України №147дск від 07.10.2021 позивач з 12.10.2021 вибув у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (в умовах польового виходу), у н.п. Соледар Донецької області.

Представник відповідача зауважує, що довідка командира Військової частини НОМЕР_2 №259 від 28.08.2024 не свідчить про безпосередню участь позивача у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, оскільки за спірний період бойовий наказ (розпорядження) щодо позивача не приймався, будь-які інші повідомлення, довідки, рапорти про безпосередню участь у бойових діях на позивача за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 до Військової частини не надходили. Наголошує, що під час попереднього розгляду спірних правовідносин суди неодноразово повно і всебічно з`ясовували обставини справи та досліджували наявні в матеріалах справи докази та надавали їм оцінку, однак право позивача на виплату додаткової винагороди встановленої Постановою №168 в розрахунку 100 000 грн на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах не встановлено. Стверджує, що позивач не надав до суду жодного належного документально підтвердженого доказу на підтвердження своєї участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії протягом спірного періоду.

05.09.2024 від представника Військової частини НОМЕР_2 (далі - третя особа) надійшли до суду письмові пояснення щодо суті спору, в яких вказує на наявність аналогічних підстав викладених у відзиві на позов для відмови у задоволенні позову.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи та у зв`язку із невиконанням вимог ухвали суду від 22.08.2024 в частині надання витребуваних документів ухвалою суду від 30.05.2025 повторно витребувано необхідні для її розгляду докази.

06.06.2025 представник відповідача надіслав до суду ряд документів, які на його думку, свідчать про правомірність дій Військової частини.

Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 10.11.2020 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що знаходяться у підпорядкуванні та фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №211 від 11.10.2021 на виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України №147дск від 07.10.2021 позивач з 12.10.2021 вибув у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (в умовах польового виходу), у н.п. Соледар Донецької області.

Позивач звернувся до відповідача щодо виплати додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах, встановленої Постановою №168 за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 за виконання бойових завдань у м. Соледар Донецької області.

У відповідь на звернення листом від 24.02.2023 №233 командир Військової частини НОМЕР_2 повідомив позивача про те, що 25.02.2022 підрозділи Військової частини НОМЕР_2 залишили АДРЕСА_1 та змінили місця перебування на інші, з метою подальшого виконання завдань за призначенням. При цьому, відомостей про прийняття позивачем безпосередньої участі у бойових (воєнних) діях та будь-яких підтверджуючих документів, які містили дані обставини, що мають значення відносно позивача до Військової частини НОМЕР_2 не надходили.

Втім, позивач вважає, що має право на нарахування та виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 в розрахунку до 100 000 грн на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з врахуванням проведених виплат за спірний період, так як брав безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з жовтня 2021 року по 23.08.2022, який включає і спірний період.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України). Права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами (пункт 1 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з частиною другою статті 1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У частині другій статті 9 Закону № 2011-XII закріплено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За змістом абзаців першого-другого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14.03.2022 № 133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України № 69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №168.

Пунктом 1 цієї постанови (у редакції станом на 07.03.2022) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Надалі до Постанови №168 неодноразово вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 №350, від 01.07.2022 № 54, від 07.07.2022 №793, від 08.10.2022 №1146, проте зміст пункту 1 цієї постанови в частині, що стосується виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, у 2022 році не змінювався.

Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання "а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів … в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах" є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника "або", який має розділовий характер.

У постанові від 22.11.2023 у справі № 520/690/23 Верховний Суд констатував, що "текстуальний виклад цієї частини пункту 1 Постанови № 168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого може бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав".

Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови № 168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 №793 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168" (застосовується з 24.02.2022), Постанова №168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України від 06.12.1991 № 1934-XII "Про Збройні Сили України" Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 №98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за №382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022), а потім окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.

Отже, 25.03.2022 Міністром оборони України було прийнято рішення №248/1298 (чинне на час виникнення спірних правовідносин) про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, яке того ж дня телеграмою №248/1298 доведено до відома, у тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.

Пунктом 2 Телеграми від 25.03.2022 №248/1298 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100 000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участі у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах); 30 000 гривень іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби).

Відповідно до пункту 3 Телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, райони ведення бойових дій та склад створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість, (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2025 у справі №520/17986/23 підтримав позицію сформовану Верховним Судом у постанові від 06.06.2024 у справі №400/1217/23, що при прийнятті такого рішення Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови №168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

Отже, Верховний Суд констатував, що окремі рішення Міністром оборони України, прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, у розмірі до 100 000,00 грн), мають належне юридичне підґрунтя.

При дослідженні порядку та умов цієї виплати, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою №168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови №168 означають "безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів" та підтвердження цих обставин відповідними документами.

Документальним підтвердженням можуть слугувати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.

Поза тим, Верховний Суд відзначив, що така обставина відсутності їх державної реєстрації, зважаючи на умови в яких ці рішення Міністром оборони України приймалися, а також те, що вони фактично виконувалися керівниками органів військового управління, штабів угруповань військ, штабів тактичних груп, командирами військових частин упродовж періоду їх дії шляхом документування безпосередньої участі у бойових діях та заходах, є виправданою, має розумне пояснення і не може змінити їхньої юридичної сили.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298.

Оскільки виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн запроваджено на період дії воєнного стану, згадане рішення Міністра оборони України не повинно узгоджуватися з вимогами Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", позаяк сфера його дії не поширюється на прийняття актів з питань здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Вказане рішення Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 є частиною нормативно-правових актів, спрямованих на врегулювання порядку та умов виплати військовослужбовцям додаткової винагороди на період проходження ними військової служби в умовах воєнного стану та мають зовсім інше правове підґрунтя в порівнянні із загальною регуляторною політикою у сфері господарської діяльності.

За результатами касаційного розгляду Верховний Суд у постанові від 24.07.2024 звернув увагу щодо необхідності під час розгляду даних спірних правовідносин з`ясувати, які саме завдання під час проходження Військової служби виконував позивач у спірний період (з 24.02.2022 по 16.06.2022) та чи належним чином зафіксовано Військовою частиною факт виконання таких завдань у необхідних документах, що є ключовим у новому розгляді справи.

Враховуючи висновки Верховного Суду викладені за результатами касаційного розгляду справи щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, встановленої Постановою №168, за період з 24.02.2022 по 16.06.2022, суд зважає на наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №211 від 11.10.2021 на виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України №147дск від 07.10.2021 з 12.10.2021 вибув у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (в умовах польового виходу), у н.п. Соледар Донецької області та на підставі наказу Військової частини НОМЕР_2 №220 від 24.08.2022 прибув зі складу сил та засобів здійснення таких заходів.

Таким чином за наявними матеріалами справи відслідковується, що позивач у період з 12.10.2021 по 23.08.2022 направлений у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (в умовах польового виходу), у н.п. Соледар Донецької області, тобто в область, яка згідно з наказів Головнокомандувача Збройних Сил України: №84 від 13.03.2022, №102 від 01.04.2022, №125 від 30.04.2022, №157 від 02.06.2022, №184 від 01.07.2022 у спірний період відносилася до району ведення воєнних (бойових) дій.

Одночасно, як свідчать матеріали справи упродовж часу залучення позивача до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях він у певний період (а саме з 17.06.2022 по 21.08.2022) отримував додаткову винагороду передбачену Постановою №168 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях і заходах. Вказаний факт відповідачем не оспорюється.

У той час, відповідач стверджує, що позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження своєї безпосередньої участі у бойових діях протягом спірного періоду (з 24.02.2022 по 16.06.2022). Наголошує, що з 25.02.2022 ОСОБА_1 залишив місце куди був направлений з 12.10.2021 відповідно до наказу Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №211 від 11.10.2021 на виконання наказу Генерального штабу Збройних Сил України №147дск від 07.10.2021 та змінив місце перебування на інше, з метою подальшого виконання завдань за призначенням. На підтвердження вказаного представник відповідача посилаючись на лист командира Військової частини НОМЕР_2 №233 від 24.02.2023, без конкретизації вказаних обставин. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності не підтверджує свої доводи відповідними письмовими доказами.

Накази, розпорядження, рапорти та інші необхідні документи для належного оформлення зміни місця перебування (дислокації) з АДРЕСА_1 (де перебував позивач в умовах польового виходу з 12.10.2021) на інше місце та із зазначенням завдань, які підлягали виконанню позивачем у спірний період до матеріалів справи відповідачем не долучено.

Враховуючи встановлені обставини справи, відсутність підтверджуючих документів про зміну місця перебування на інше у свою чергу не спростовує факту участі позивача у бойових діях і заходах та права на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Проаналізувавши викладене, суд дійшов висновку, що документи, які б свідчили про факт зміни місця перебування позивача та виконання будь-яких інших завдань за виконання яких додаткова винагорода встановлена Постановою №169 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах відповідачем до матеріалів справи не долучено, що свідчить про продовження виконання завдань поставлених перед позивачем з 12.10.2021 до 23.08.2022, (включаючи спірний період), на території, яка відносилася до району ведення воєнних (бойових) дій (н.п. Соледар Донецької області).

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

За період з 24.02.2022 по 16.06.2022 позивачу щомісяця виплачувалася передбачена Постановою №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" додаткова грошова винагорода в розмірі 30 000 грн, про що свідчить довідка про доходи від 06.01.2023 №11-ф. Згідно вказаної довідки позивачу в березні 2022 року виплачено додаткову ви нагороду в розмірі 38 997,12 грн, в квітні 2022 року 19 577,35 грн, в травні 2022 року 30 000 грн та в червні 2022 року 30 000 грн.

Тобто у оскаржуваний період позивач разом із грошовим забезпеченням отримував додаткову винагороду передбачену Постановою №168 з розрахунку 30 000 грн, однак вважає, що йому виплачено таку винагороду не у повному обсязі, оскільки повинна обраховуватися із 100 000 грн, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях.

Позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку отриманої додаткової винагороди відмову, у зв`язку із відсутністю документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях, виконання спеціальних завдань у бойових завдань та заходів.

У той час, суд враховує, що з 12.10.2021 позивач вибув у відрядження до складу сил та засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (в умовах польового виходу), у н.п. Соледар Донецької області та лише 24.08.2022 прибув на місце дислокації Військової частини; з 17.06.2022 по 21.08.2022 отримував додаткову винагороду передбачену Постановою №168 у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у бойових діях і заходах; документи, які б свідчили про зміну місця перебування (дислокації) з АДРЕСА_1 (де перебував позивача в умовах польового виходу з 12.10.2022) на інше місце та із зазначенням завдань, які підлягали виконанню відповідачем у спірний період, як на те посилається відповідач, матеріали справи не містять.

При цьому, суд зауважує, що обов`язок належного оформлення відповідними документами виконання завдань військовослужбовців покладається саме на військове угрупування у складі якого такі особи перебувають. Відсутність належного оформлення у документах виконання завдань, в тому числі участі позивача у бойових діях та заходах, які є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі не можуть слугувати підставою для невиплати йому додаткової винагороди у підвищеному розмірі.

Окреслюючи загальні риси встановлених обставин справи, суд констатує наявність підстав для виплати позивачу в оскаржуваний період додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168 саме у розмірі 100 000 грн, з розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях. Доводи відповідача на спростування заявлених позовних вимог не обґрунтовані відповідними письмовими доказами.

На думку суду, позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 у неналежному розмірі, встановленому Постановою №168.

З огляду на що, порушене право позивача у даних спірних правовідносин підлягає судовому захисту.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1-2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зважаючи на те, що в рамках розгляду даної справи встановлено наявність факту виплати позивачу суми додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 у неналежному розмірі, суд оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 . ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), третя особа: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 . ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 грн за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 грн за період з 24.02.2022 по 16.06.2022 пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо з районах у період здійснення зазначених заходів, із відрахуванням здійсненої виплати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 08 липня 2025 р.

08.07.25