Справа № 160/28113/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_3 , відповідач-1), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 при обчисленні ОСОБА_1 в період з 08.03.2022 по 16.03.2024 включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови;
- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити ОСОБА_1 за період з 08.03.2022 по 16.03.2024 включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29.01.2020 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, Законом України від 09.11.2023 №3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01.01.2024, на відповідні тарифні коефіцієнти.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач з 08.03.2022 по 16.03.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_1 . Під час проходження служби відповідач-1, на думку позивача, невірно виплачував йому грошове забезпечення, а також не здійснив повний розрахунок із позивачем при звільненні. У вересні 2024 представник позивача звернувся до відповідача-1 із адвокатським запитом про надання інформації про виплачені позивачу суми грошового забезпечення і розрахунку при звільненні та, у разі невірного розрахунку таких сум, із проханням здійснити перерахунок та доплату належного позивачу за 2022-2024 грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення), обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Проте у відповідь листом від 15.10.2024 №1143/5851 відповідачем-1 відмовлено у здійсненні такого перерахунку. Позивач звертає увагу, що з 29.01.2020 (дата набрання законної сили постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18) розмір посадового окладу та окладу за військовим званням має бути обчислений шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Втім, відповідач-1 обчислював грошове забезпечення позивача у розмірі та порядку, визначеному пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704) не у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції. Вважаючи дії відповідача-1 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 13.11.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
20.11.2024 представник відповідача-1 надав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , де йому фахівці фінансової служби військової частини і нараховували грошове забезпечення та додаткові щомісячні винагороди. Військова частина НОМЕР_2 не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, а з 01.08.2022 зарахована на фінансове забезпечення до ВЧ НОМЕР_1 - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень). Отже позивач перебував на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення (виплати) від ВЧ НОМЕР_1 з 01.08.2022. Відповідні виплати позивачу здійснювались через банківські рахунки ВЧ НОМЕР_1 . Нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_2 , відповідачем-1 проводилось на підставі відомостей, які надавались за підписом командира Військової частини НОМЕР_2 . Жодних нарахувань на момент проходження позивачем військової служби щодо грошового забезпечення та інших виплат ВЧ НОМЕР_1 самостійно не приймалось і не проводилось. Отже, через рахунки ВЧ НОМЕР_1 на момент проходження військової служби позивача виплата грошового забезпечення проводилась в період з серпня 2022 по червень 2023 (по момент звільнення). Нарахування грошового забезпечення позивачу за період служби здійснювала Військова частина НОМЕР_2 , а ВЧ НОМЕР_1 , в свою чергу, здійснювала з 01.08.2022 виплату відповідно до поданих документів. Таким чином, в спірних правовідносинах ВЧ НОМЕР_1 протиправних дій не вчиняла.
28.01.2025 представник відповідача-2 надав відзив, у якому проти задоволення позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що на момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 зазначеної Постанови викладений у редакції згідно з пунктом 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.08.2018 №103 (далі Постанова №103), а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2018 встановлено у розмірі 1762 грн. З 29.01.2020 пункт 6 Постанови №103 (яким пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції) втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103. Однак, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704. Тобто, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність 29.01.2020, проте сама Постанова №704 викладена в редакції Постанови №103, де в пункті 4 зазначено: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14» є чинною. З урахуванням викладеного, ВЧ НОМЕР_2 користується чинною Постановою №704 та вказаною нормою (пунктом 4), яка є обов`язковою для застосування, оскільки іншої не існує, а попередня не може бути відновлена. Станом на день подання відзиву, до пункту 4 чинної редакції Постанови №704 будь-яких змін Кабінетом Міністрів України не внесено, а відтак позивач безпідставно просить застосовувати прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2022 під час розрахунку його посадового окладу.
Ухвалою суду від 09.07.2025 провадження у справі поновлено.
Виходячи з положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд адміністративної справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
З долученої до матеріалів справи копії військового квитка позивача серії НОМЕР_4 , виданого 01.04.1995 вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 у період з 08.03.2022 по 16.03.2024.
Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 16.03.2024 №78 солдата ОСОБА_1 , стрільця - помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти ВЧ НОМЕР_2 , звільненого з військової служби у запас за наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 24-РС від 05.03.2024 (по особовому складу) за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану), вважати таким, що справи та посаду здав 16.03.2024. З 16.03.2024 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, з котлового забезпечення з 17.03.2024.
Представник позивача звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з адвокатським запитом про надання інформації щодо проходження служби ОСОБА_1 та виплату останньому відповідних сум грошового забезпечення.
Листом від 15.10.2024 №1143/5851 ВЧ НОМЕР_1 повідомлено, що ОСОБА_1 з 08.03.2022 по 16.03.2024 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні з 01.08.2022 у ВЧ НОМЕР_1 . Нарахування грошового забезпечення позивачу за період служби здійснювалось ВЧ НОМЕР_2 .
З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що позивачу за період проходження військової служби з 08.03.2022 по 16.03.2024 нараховувалось щомісячне грошове забезпечення без застосування при обрахунку посадового окладу та інших складових розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з такого.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу встановлено Постановою №704.
Відповідно до пункту 4 вказаної постанови розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14. Додаток 8 до цієї постанови містить схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
Також, додатки 1, 12, 13, 14 до цієї постанови містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
Відповідно до додатків 15, 16 до зазначеної постанови визначено розміри додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Наведена постанова Кабінету Міністрів України набрала чинності з 01.03.2018.
На момент набрання чинності пункту 4 цієї постанови був викладений у редакції пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися. У додаток 15 вносились зміни 20.12.2017 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1041.
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
З урахуванням викладеного, згідно з вказаною постановою Кабінету Міністрів України (у наведеній редакції) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018.
При цьому, примітки до Додатків 1 та 14, 15, 16 до цієї постанови застосовуються безпосередньо для супроводу та зв`язку з нормою, а відтак вони не мають визначального значення.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі № 826/6453/18 за наслідками апеляційного перегляду справи було скасовано рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 в частині відмови в задоволенні позову до Кабінету Міністрів України, треті особи: Міністерство соціальної політики України, Пенсійний фонд України, про визнання протиправним та скасування пункту постанови і прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено; визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103. У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.10.2019 залишено без змін.
Таким чином, з 29.01.2020, тобто, з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/6453/18, приписи пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 втратили чинність та була відновлена дія пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 у первісній редакції.
Застосування цих нормативних актів у подібних правовідносинах вже було предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у пункті 62 постанови від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 Верховний Суд сформулював наступні правові висновки:
«(1) з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;
(2) через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законом № 1082-IX, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, що передбачена додатком 2 до Порядку №45, з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік);
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням».
Слід зазначити, що такий висновок Верховного Суду може бути застосований лише до правовідносин, що виникли до 20.05.2023, оскільки пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704» (далі Постанова №481), набрала чинності 20.05.2023 внесено зміни до пункту 4 Постанови №704, виклавши абзац перший в такій редакції:
4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Отже, з 20.05.2023 для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальними) званнями військовослужбовців та інших осіб, застосовується стала величина 1762 гривні.
Відтак, суд доходить до висновку, що після цієї дати відсутні підстави для обрахунку розміру грошового забезпечення для перерахунку грошового забезпечення пенсії у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року, оскільки з 20.05.2023 пунктом 4 Постанови №704 для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальними) званнями військовослужбовців та інших осіб, застосовується стала величина 1762 гривні, а тому у правовідносинах, які виникли після 20.05.2023, зміна розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня календарного року не зумовлює підстав для перерахунку грошового забезпечення.
Таким чином, починаючи з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) ВЧ НОМЕР_2 неправомірно застосовано при обчисленні посадового окладу та окладу за спеціальним званням ОСОБА_1 таку розрахункову величину як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, а не станом на 01.01.2022 та 01.01.2023, відповідно.
Щодо позовних вимог про здійснення позивачу перерахунку та виплати грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги при звільненні, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 Постанови №704, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, суд зазначає таке.
З долучених до матеріалів справи копій карток особового рахунку ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) вбачається, що позивачу нараховувалось та грошова допомога для оздоровлення у грудні 2022.
Згідно з частиною 1 статі 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням. Оскільки відповідач протиправно нараховував позивачу грошове забезпечення за 2022-2023 роки з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого законом на 01.01.2018, з вказаного випливає, що і нарахування та виплата грошової допомоги на оздоровлення проведена з порушеннями.
Також, суд звертає увагу, що враховуючи те, що за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) позивачу не здійснювалось нарахування та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової компенсації за невикористані дні щорічних оплачуваних відпусток, грошової допомоги при звільненні, відсутні підстави для зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок та виплату означених складових грошового забезпечення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.
З долученої до відзиву відповідача-1 копії листа начальника відділу бухгалтерського обліку та виконання кошторису заступника начальника фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_1 вх. №82 від 04.08.2024 вбачається, що з 01.08.2022 ВЧ НОМЕР_2 зарахована встановленим порядком на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
Отже, відповідач-2 не є розпорядником бюджетних коштів, але наділений повноваженнями щодо нарахування грошового забезпечення.
Таким чином, питання про нарахування грошового забезпечення позивачу у відповідному розмірі за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) належить до компетенції ВЧ НОМЕР_2 , а питання виплати грошового забезпечення позивачу з 01.08.2022 належить до компетенції ВЧ НОМЕР_1 .
За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність протиправної бездіяльності ВЧ НОМЕР_2 , яка полягає у неналежному обрахунку позивачу за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, грошової допомоги для оздоровлення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт та необхідність відновлення порушеного права позивача шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 здійснити за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) Шубі позивачу перерахунок розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, грошової допомоги для оздоровлення, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Водночас, суд враховує, що з 01.08.2022 та станом на час розгляду цієї справи виплата грошового забезпечення військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_2 здійснюється ВЧ НОМЕР_1 , тому відновити порушене право позивача в частині виплати донарахованих сум має саме ВЧ НОМЕР_1 . Суд не вбачає підстав для зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 , який по 31.07.2022 здійснював виплату військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_2 грошове забезпечення, оскільки станом на час розгляду і вирішення цієї справи змінилась система оплати військовослужбовцям ВЧ НОМЕР_2 , що унеможливлює зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити позивачу донараховані кошти за період з 08.03.2022 по 31.07.2022.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 в редакції, чинній з 29.01.2020 при нарахуванні ОСОБА_1 за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок ОСОБА_1 за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, обчислених з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 в редакції, чинній з 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2022 року Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 1 січня 2023 року Законом України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 , після проведеного перерахунку Військовою частиною НОМЕР_2 , здійснити виплату ОСОБА_1 за період з 08.03.2022 по 19.05.2023 (включно) грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, обчислених з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 в редакції, чинній з 29.01.2020, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2022 року Законом України від 02.12.2021 № 1928-IX «Про Державний бюджет України на 2022 рік», на 1 січня 2023 року Законом України від 03.11.2022 №2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар