Справа № 240/4433/25
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/4433/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не направлення його на проходження ВЛК повторно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити його на проходження ВЛК повторно.

Позивач зазначає, що його примусово було доставлено до лікарні для проходження військово-лікарської комісії, за результатами якої його було визнано придатним для військової служби. ВЛК під час дослідження його здоров`я не було досліджено медичні документи відносно нього, не були відібрані відповідні аналізи та, унаслідок чого, зроблено хибні висновки про його придатність до військової служби. Перебуваючи у навчальному центрі військової частини НОМЕР_1 Позивач в усній та 14.01.2025 року в письмовій формі звертався до навчального центру із проханням вжити заходи та направити його на повторне проходження ВЛК. Такі звернення Позивача, в тому числі рапорт на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 , залишилися без розгляду.

Ухвалою суду від 24.02.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження і справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник Відповідача, Військової частини НОМЕР_1 , подав до суду відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечив і зазначив, що Позивач з 09.01.2025 року є військовослужбовцем та проходить військову службу на відповідній посаді. У відзиві стверджується про відсутність жодних звернень Позивача щодо його направлення на повторне проходження військової служби. На думку представника Відповідача, саме Позивач повинен підтвердити наявність таких звернень.

Представник Відповідача вважає, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним Відповідачем у справі, так як до кола її повноважень не відносяться спірні відносини, Відповідач не відноситься до кола суб`єктів владних повноважень щодо проведення військово-лікарської експертизи відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо загальних засад проходження в Україні військової служби, в тому числі під час воєнного стану, регулюються правовими нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є військовослужбовцем за призовом під час мобілізації і з 09.01.2025 року проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Суть спірних відносин між сторонами по даній справі зведена виключно до забезпечення Відповідачем права Позивача на повторне проходження ВЛК з метою визначення його придатності до військової служби.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо підстав, порядку (процедури) проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, регулюються правовими нормами Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 (надалі - Положення №402), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Як зазначено в пункті 1.1 глави 1 розділу I Положення №402 це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.

Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів

Правовими нормами глави 2 розділу I Положення №402 визначено органи військово-лікарської експертизи.

За приписами пункту 2.1 розділу I Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Як зазначено в позові, Позивач вважає "хибними" висновки ВЛК за результатами його огляду під час призову на військову службу під час мобілізації щодо його придатності до військової служби і, на думку Позивача, саме Відповідач зобов`язаний вжити заходи щодо повторного проходження ВЛК з метою визначення його придатності до військової служби.

Такі доводи Позивача та його представника, що наведені у позові, є помилковими і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства з огляду на таке.

Позивач безпідставно вважає, що в силу приписів п.2.10. розділу І Положення №402 саме Відповідач як військова частина є відповідальною за організацією проведення військово-лікарської експертизи у військовій частині (центрі).

По-перше, правові норми пункту 2.10 розділу І Положення №402 регламентують відносини щодо створення саме ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України створюються у військових частинах (центрах) Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, які мають медичну службу відповідної організаційно-штатної структури.

Разом з тим, Позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , відноситься до Сил спеціальних операцій Збройних Сил України.

Позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів щодо наявності у Відповідача, Військова частина НОМЕР_1 , медичної служби відповідної організаційно-штатної структури в розумінні вимог пункту 2.10 розділу І Положення №402.

По-друге, Позивач та його представник помилково ототожнюють визначення "організація проведення військово-лікарської експертизи у військовій частині (центрі) покладається на командира (начальника) цієї військової частини (центру)", яке зазначено в абзаці 2 пункту 2.10 розділу І Положення №402, із повноваженнями щодо направлення військового на повторне проходження ВЛК з метою визначення придатності до військової служби.

Суд частково погоджується із доводами Позивача та його представника, що приписи пункту 6.1 глави 6 розділу IІ Положення №402 наділяють відповідних суб`єктів владних повноважень, в тому числі прямих начальників від командира окремої частини, йому рівних та вище, правом направляти на медичний огляд військовослужбовців.

Так, відносини щодо медичного огляду військовослужбовців регламентовані правовими нормами глави 6 розділу IІ Положення №402, приписи пункту 6.1 якої передбачають право прямих начальників від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальників (керівників) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органів прокуратури, слідчих, суду у порядку та з метою, визначеними цим Положенням, направляти на медичний огляд військовослужбовців.

Разом з тим, Позивач та його представник не врахували, що таке право переліченими суб`єктами владних повноважень може бути реалізовано виключно в порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Позивач та його представник не врахували, що відповідно до вимог абзацу 2 пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Всупереч вказаним вимогам, Позивачем в позові не зазначено про наявність такої рекомендації лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у Позивача як військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби, та наявність у Позивача травми (поранення, контузії, каліцтва).

Одночасно суд враховує, що в розумінні вимог абзацу 3 пункту 6.1 глави 6 розділу II Положення №402 направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище також можуть проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170.

Разом з тим, в позові не зазначено про наявність підстав (випадків), передбачених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, які б зобов`язували Відповідача направити Позивача як військовослужбовця на медичний огляд ВЛК.

Суд зазначає, що в розумінні вимог ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог та доводів сторін.

Одночасно суд зазначає, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду Позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх висновків щодо придатності Позивача до військової служби за станом здоров`я, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 13.06.2018 року у справі №806/526/16 і відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при вирішенні даного спору.

Більш того, протиправність рішення ВЛК про придатність Позивача до військової служби під час мобілізації не є предметом судового розгляду, так як Позивачем такі позовні вимоги не заявлено, а Відповідач не був суб`єктом таких відносин на стадії мобілізації Позивача.

Суд враховує, що відповідно до положень частини першої статті 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист (частина перша статті 5 КАСУ

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

З огляду на предмет спору у даній справі суд зазначає про відсутність у спірних відносинах порушення прав Позивача з боку Відповідача як військової частини.

Відсутність порушеного права є підставою для відмови в задоволенні позову.

Одночасно суд зазначає, що Позивачем не вірно визначені характер спірних відносин та учасників таких відносин.

Позивач не врахував, що Відповідач, як військова частина, не була учасником тих чи інших відносин щодо визначення придатності Позивача за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації.

Позивач не врахував різне правове регламентування щодо відносин, зумовлених правом Позивача на повторне проходження ВЛК в межах оскарження рішення про його придатність до військової служби на стадії мобілізації (призову) і щодо відносин, зумовлених правом військовослужбовця на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час проходження такої служби у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Не розмежування таких відносин та помилковість трактування вказаних правових норм Положення №402 зумовили звернення Позивача з даним позовом.

Таким чином, доводи Позивача, наведені у позові, щодо протиправності бездіяльності Військової частини не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та не відповідають обставинам справи, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

04.07.25