Справа № 947/14155/25
Суддя: Гниличенко М. В.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

___________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-а/947/162/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2025 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, суд -

ВСТАНОВИВ:

17.04.2025 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення; закриття провадження по справі та зобов`язання Управління патрульної поліції в Одеській області внести відповідні зміни до підвідомчих реєстрів щодо скасування правопорушення, посилаючись на те, що 12.04.2025 року він керуючи транспортним засобом Toyota Venza, номерний знак: НОМЕР_1 , був зупинений працівницею патрульної поліції капралом поліції Дикою А.Д., яка повідомила про перевищення швидкості, внаслідок чого було винесено постанову серії ЕНА №4481553 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП., з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним посилаючись на неналежну фіксацію порушення, відсутність зазначення точного часу правопорушення, недотримання принципу правової визначеності, тому просить скасувати вищевказану постанову, закрити провадження по справі та стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2025 року вказану справу передано судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.05.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

06.05.2025 року до канцелярії суду позивачем було подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 15.05.2025 року прийнято до розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільного законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву або заперечень.

23.05.2025 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України було надано відзив на позов, яким зазначено, що адміністративне правопорушення було зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM ТС000346 та підтверджується відеозаписами та роздруківкою із вищезазначеного лазерного вимірювача швидкості руху, з зазначенням часу правопорушення, тому просить у позовних вимогах відмовити./а.с.32/.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними у справи матеріалами.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сердюк А.В. до судового засідання з`явився, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у повному обсязі.

Статтею 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України з особливостями, встановленими КУпАП.

Дослідивши матеріали даної адміністративної справи, надані суду відеозаписи та фотозйомки, заслухавши представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Судом встановлено, що 12.04.2025 року поліцейським 1-го взводу 2-ої роти 2-го батальйону полку Управління патрульної поліції в Одеській області капралом поліції Дикою Анастасією Дмитрівною було складено постанову серії ЕНА №4481553 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП., з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Як вбачається з вказаної постанови про адміністративне правопорушення, 12.04.2025 приблизно о 10.08 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Алтестово, траса М-05 «КиївОдеса», на 450 км., поліцейським Дикою А.Д. було виявлено транспортний засіб марки Toyota Venza, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 107 км/год. в зоні дії знаку 3.29 ПДР, де обмеження максимальної швидкості 70 км/год, чим порушив вимоги п. 12.9.б ПДР, за що передбачене відповідність ч. 1 ст. 122 КУпАП./а.с.7,43/

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП, відповідальність за цією частиною передбачена, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 122 частина 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) стосується перевищення водіями встановлених обмежень швидкості руху більш ніж на 20 кілометрів на годину, а також порушення інших правил дорожнього руху

Відповідно до ч.1 ст.176 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Порядок розгляду адміністративної справи, притягнення особи до адміністративної відповідальності, винесення постанови здійснюється інспектором поліції у відповідності до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, а ні за нормами Кодексу Адміністративного Судочинства.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні. Тобто, основним завданням відповідно до норм КУпАП є встановлення винуватості чи відсутності вини водія.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі ст.34 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, серед іншого, може застосовувати такі превентивні заходи, як використання технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису.

Окрім того, згідно зі ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобів , монтувати, розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото-і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із фото-і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти.

Так, в якості доказу на підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, до суду надано відеозапис та копія файлу фотозображення, зробленого за допомогою лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 реєстраційний номер № ТС000346./а.с.50/

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що вищевказаний TruCAM LTI 20/20 №ТС000346, яким було визначено швидкість транспортного засобу, яким керував позивач, відноситься до старих TruCAM, який було передано на баланс поліції відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року, проте рік його випуску представнику відповідача невідомий.

Прилади TruCAM, які використовуються для вимірювання швидкості, були передані поліцією від міліції. Тобто, пристрої, які раніше використовувала міліція для контролю за дорожнім рухом, наразі перебувають у розпорядженні новоствореної Національної поліції з 2015 року. Зміни відбулися в рамках реформи правоохоронної системи, коли міліція була замінена на поліцію. Поліція продовжує використовувати TruCAM для контролю за дотриманням швидкісного режиму на дорогах, часто у поєднанні з камерами автоматичної фіксації порушень, для підвищення ефективності. Про використання TruCAM водіїв повинні інформувати відповідні дорожні знаки, а також службові автомобілі з увімкненими проблисковими маячками в місцях фіксації порушень.

Представником відповідача до відзиву було надано наступні документи

- Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-МІ/1-2903-2012, виданий Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 29.08.2012 року, яким затверджено з 2012 року використання засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM./а.с.44/

- Лист Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018 року, яким зазначено про можливість використання TruCAM LTI 20/20, який має експертний висновок у сфері КЗІ від 27.09.2018 року./а.с.46/

- Лист Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 29.01.2019 року яким повідомлено, що наказом Мінекономрозвитку № 1362 від 02.11.2015 року було здійснено виключення TruCAM з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки. Новим Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01.01.2016 року, не передбачено проведення державних випробувань ЗВТ та внесення нових ЗВТ до Державного реєстру, натомість передбачено здійснення оцінки відповідності законодавчо регульованих ЗВТ (29.07.2011-29.07.2014р) вимогам технічних регламентів./а.с.47/

- Свідоцтво №22-01/31956 від 04.10.2024 року про повірку законодавчого регульованого засобу вимірювання техніки, який засвідчує, що лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 №ТС000346 відповідає вимогам технічної документації./а.с.45/

Суд зауважує про те, що суду не було надано підтвердження року випуску вказаного вимірювача TruCAM, оскільки навіть з припущенням вищевказаний TruCAM використовувався більш десяти років, тому обов`язково повинен був пройти щорічні етапи оцінки відповідності технічним регламентам, що включають випробування у вигляді перевірки відповідності технічним вимогам, зокрема метрологічним характеристикам, сертифікацію у вигляді отримання сертифіката відповідності станом на 2024-2025 рік, оскільки оцінка відповідності ЗВТ є критично важливою для забезпечення безпеки, якості та достовірності вимірювань. Або навпаки його рік придбання після 2014 року, тоді його використання заборонено, оскільки експертний висновок щодо відповідності ЗВТ TruCAM поширюється лише на вироби, придбані під час його дії у період 29.07.2011-29.07.2014 року, тобто наявність дати придбання можливо було би встановити з відповідних документів (акту або наказу передачі ЗВТ).

Крім того, суд зауважує про те, що стороною відповідача фактично було надано листи щодо інформації обгрунтованості використання ЗВТ TruCAM, датовані станом на 2012, 2018, 2019 рік, що не є актуальними станом на 2025 рік, та не є нормативно-правовими актами, який змінюють чи припиняють порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху, у відмінності від ЗУ «Про Національну поліцію», посилання на інші нормативно-правові акти або експертні висновки суду не надано.

Відповідно до закону про використання TruCAM водіїв повинні інформувати попереджувальні знаки, які мають бути встановлені на ділянках дороги, де здійснюється контроль швидкості, оскільки штрафи за порушення, зафіксовані TruCAM вважаються законними, якщо пристрій використовується згідно з інструкцією та відповідним законодавством, та на ділянках, позначених попереджувальними знаками.

Проте, суду не було надано доказів інформування водія щодо наявності відповідних дорожніх знаків, а також наявності службового автомобіля з увімкненими проблисковими маячками в місцях фіксації порушень.

Крім того, відсутні докази керування водієм ОСОБА_1 транспортного засобу у зоні дії знаку 3.29 ПДР, оскільки зі змісту наданого відповідачем відеозапису неможливо встановити, що автомобіль, яким керував позивач, здійснив рух автомобільною дорогою саме у межах дії дорожнього знаку 3.29, яким встановлено обмеження швидкості 90км/год. або 70 км/год.

Вказаний факт відсутності на відеозапису обмежувальних знаків було підтверджено в судовому засіданні представником відповідача, інформації з Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України Служби автомобільних доріг станом на 12.04.2025 року, відповідно до якої було б визначено наявність встановлених дорожніх знаків саме за адресою: Одеська область, Одеський район, с.Алтестово, траса М-05 «Київ-Одеса», 450 км, суду не надано.

Суд зазначає, що подані до матеріалів справи відеозапис та копія фотознімка, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 №ТС000346, в розумінні положень статті 251 КУпАП, можуть мати доказову силу в питанні встановлення факту перевищення ТЗ допустимої швидкості руху, проте таке можливо лише за умови дотримання уповноваженою особою процедури використання даного приладу.

Як вбачається з доводів позивача, під час вимірювання швидкості транспортного засобу Toyota Venza, номерний знак: НОМЕР_1 , лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС000346 не був встановлений стаціонарно, а знаходився в руках працівника поліції, що таким чином не дає змоги використовувати працівником поліції вимірювач швидкості ТЗ у такому режимі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що такі твердження позивача про розміщення приладу TruCam спростовуються приписам статті 40 Закону України «Про національну поліцію».

Проте, на переконання суду, доводи відповідача щодо використання лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam і вимірювання швидкості руху, в спосіб «тримаючи прилад в ручному режимі», є помилковими.

Так, статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» регламентовано застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення.

За змістом ч.1 ст.40 цього Закону в редакції на час фіксації події, що є предметом оцінки суду, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Таким чином, суд констатує, що лазерний вимірювач швидкості ТЗ TruCAM LTI 20/20 № ТС000346, який у розумінні положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, що не був закріплений (розміщений) в порядку, передбаченому ст.40 Закону, а знаходився в руках поліцейського, не може вважатися технічним засобом, що здійснює вимірювання швидкості, результати якого можуть розглядатися судом як доказ у справі.

Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону "Про Національну поліцію", а лист Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 04.10.2018 року № 04/03/03-3878, адресований Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про використання лазерного вимірювача швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху носить інформативний характер та не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень Правил дорожнього руху.

Також, судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак " 5.70"), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху", інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Інших способів використання технічних засобів, ніж ті, які визначені в ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», не передбачено.

Враховуючи матеріали справи та аргументацію сторін, суд безумовно погоджується із наявністю у відповідача повноважень на контроль за швидкістю руху певного транспортного засобу, однак наголошує, що працівники поліції повинні використовувати технічні засоби фіксації швидкості руху виключно у спосіб, визначений законом.

З огляду на наведене, суд погоджується з позицією позивача, що надані скаржником дані з лазерного вимірювача швидкості TruCam II Lti 20/20 ТС008387, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Що стосується скріншоту з відеореєстратора автомобіля, яким керував позивач, суд не може прийняти його як доказ, оскільки відеореєстратор не є точним приладом вимірювання часу, крім того неможливо встановити конкретне розташування/рух автомобіля Toyota Venza, номерний знак: НОМЕР_1 , на автошляху, а саме Одеська область, Одеський район, с.Алтестово, траса М-05 «Київ-Одеса», 450 км., оскільки час на відеореєстраторі позивача показано - 08.53.01, але патрульною поліцією було зафіксовано інший час - 10.07.34. Вказані розбіжності у часі мають значення для вирішення вказаної справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню, оскільки прийнята без достатніх доказів.

За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Вимога у позові про зобов`язання Управління патрульної поліції в Одеській області внести відповідні зміни до підвідомчих реєстрів щодо скасування правопорушення є передчасною, тому задоволенню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наданих позивачем доказів вбачається, що витрати по сплаті судового збору складають 605 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією від 04.05.2025 року, які підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 243-246, 257, 258, 260, 262 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4481553 від 12.04.2025 року.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3 ) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 07.07.2025 року.

Суддя М. В. Гниличенко