Справа № 140/4125/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/4125/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області, (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови у переведенні з пенсії по віку на пенсію у разі втрати годувальника по Закону України «Про державну службу» та скасувати рішення №89 від 23.12.2024 підписане начальником відділу перерахунків пенсій №1 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ у Вінницькій області; зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області перевести на пенсію у разі втрати годувальника та виплачувати її у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком державного службовця, обчисленої годувальнику ОСОБА_2 на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» №889-VIII, починаючи з 17 грудня 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальноо бов`язкове державне пенсійне страхування». 17.12.2024 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу». Рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23.12.2024 №89 їй відмовлено у переведенні з пенсії по віку на пенсію у разі втрати годувальника по Закону України «Про державну службу».

Позивач не погоджується з такими діями відповідача та вважає їх протиправними та такими, що не від повідають діючому законодавству, порушують її конституційне право на пенсійне забезпечення, оскільки Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, який набув чинності 1 травня 2016 року передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії як державному службовцю.

Зазначає, шо рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 року у справі № 140/731/24 її чоловіку ОСОБА_2 з 26.12.2023 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, яку він отримував до смерті. Враховуючи стаж державної служби її чоловіка, на утриманні якого вона перебувала, вважає, що має право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. З урахуванням наведеного просила суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до пункту 2 частини першої статті 262 КАС України.

У відзиві на позовну заяву від 09.04.2025 відповідач 1 - ГУ ПФУ у Вінницькій області позовних вимог не визнає та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки при всебічному, повному і об`єктивному розгляді наданих документів та матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що годувальник ОСОБА_2 з 15.06.1971 по 31.12.1998 та з 04.01.1999 по 30.11.2006 працював на посадах в органах місцевого самоврядування, які відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ не зараховуються до стажу державної служби. Головним управлінням рішенням №89 від 23.12.2024 відмовлено позивачу в переході на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Відповідач 2 - ГУ ПФУ у Волинській області у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надало.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувачка пенсії по віку відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

17.12.2024 позивачка звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою щодо переведення її з пенсії по віку відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII).

За принципом екстериторіальності заява та додані до неї документи передані до ГУ ПФУ у Вінницькій області для вирішення питання про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України №889.

Так, 23.12.2024 ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення №89 про відмову в переході на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу», за померлого годувальника ОСОБА_2 в зв`язку із відсутністю законних підстав.

Вважаючи вищевказане рішення та дії протиправними, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд керується і виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України №3723-ХІІ.

01.05.2016 набрав чинності Закон України №889-VIII, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до статті 90 Закону України №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Так, згідно з пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №3723-XIна одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2024 року у справі № 140/731/24 зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити переведення ОСОБА_2 на пенсію державного службовця за віком, перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, з 26.12.2023, з врахуванням до стажу державної служби періодів роботи в органах місцевого самоврядування з 15 червня 1971 року по 31 грудня 1998 року, з 04 січня 1999 року по 30 листопада 2006 року, а також з врахуванням довідок управління соціальної та ветеранської політики виконавчого комітету Ковельської міської ради про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 20 грудня 2023 року за № 654/5.33 та № 664/5.33. Дане рішення набрало законної сили 30.04.2024.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України с? , , , , , ? .

Пенсія відповідно до Закону №3723-XII призначається саме особам, які відповідають вимогам, переліченим в пунктах 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VTII. Право на призначення пенсії по втраті годувальника розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889- VIII не передбачено. Разом з цим, пенсія позивача по втраті годувальника - члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана з правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі №562/1156/17.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за статтею 37 Закону України «Про державну службу», мають право на пенсію по втраті годувальника.

Таким чином, у ГУ ПФУ у Вінницькій області не було фактичних та правових підстав для відмови позивачу у переведенні на пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону №889-VIII.

Між тим у справі, яка розглядається, спір виник щодо права позивачки на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у сукупності із пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, оскільки орган Пенсійного фонду України не визнав за нею цього права.

При цьому суд зауважує, що згідно з правовими висновками Верховного Суду у наведеній справі для призначення пенсії за віком за Законом №3723-ХІІ особі, яка на час звернення за її призначенням не є державним службовцем, проте відповідає критеріям, визначеним у пункті 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, використовується розмір заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а не розмір заробітної плати, яку така особа отримувала під час перебування на державній службі.

Суд при вирішенні спору також враховує, що відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1, зі змінами), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Тобто, позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника рішенням від 23.12.2024 року №89, яке було прийняте ГУ ПФУ у Вінницькій області відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Зважаючи на те, що рішенням ГУ ПФУ у Вінницькій області позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника за законом №889-VIII, тому на підставі наданих суду статтею 245 КАС України повноважень позовні вимоги про визнання протиправними дій та визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Щодо позовної вимоги про виплата пенсії у розмірі 70 % від розміру пенсії за віком державного службовця, обчисленої годувальнику ОСОБА_2 на підставі статті 37 Закону України №889-VIII, то суд вважає, що вона є передчасною, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, на який позивача ще не переведено та який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

Суд зазначає, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, щодо відмови у переведенні з пенсії по віку на пенсію у разі втрати годувальника по Закону України №№889-VIII, про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області від 23.12.2024 року №89 з огляду на наявність у ОСОБА_1 умов для реалізації права на пенсію державного службовця відповідно до Закону №889-VIII (пункти 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення), дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача з 17.12.2024 (з часу звернення із заявою) на пенсію по втраті годувальника має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності - ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Таким чином, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, яке не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у переведенні на пенсію за іншим законом, а тому відсутні підстави для покладання на нього обов`язку здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця за заявою від 21.02.2024.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як орган, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації) фактичного місця проживання.

Отже, виходячи із встановлених обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України, наведених у рішенні висновків Верховного Суду щодо застосування до спірних правовідносин положень чинного законодавства та способу захисту порушених прав у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ в Запорізькій області судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1211,20 грн, сплачений квитанцією від 17.04.2025 в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про державну службу», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, Вінницька область, місто Вінниця, вулиця Зодчих, будинок, 22, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області 43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні з пенсії по віку на пенсію у разі втрати годувальника по Закону України «Про державну службу».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 23.12.2024 №89.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перевести ОСОБА_1 з 17.12.2024 на пенсію державного службовця по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про державну службу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський