Справа № 120/14202/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 липня 2025 р. Справа № 120/14202/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справ за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача, що, на переконання позивача, полягає у безпідставному ненарахуванні та невиплаті йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 06 листопада 2023 року по 08 грудня 2023 року та з 05 січня 2024 року по 30 січня 2024 року.

Ухвалою від 28 жовтня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розгляд її здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

21 листопада 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що згідно з абзацами 5, 6 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Як зазначає представник відповідача далі, солдату ОСОБА_1 за період з листопада 2023 року по січень 2024 року нараховано та виплачено наступні суми додаткової винагороди: за період з 01 листопада 2023 року по 04 листопада 2023 року - в сумі 13333,33 гривень; за період з 01 грудня 2023 року по 31 грудня 2023 року - в сумі 100 000 гривень; за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2024 року в сумі 100 000 гривень.

Крім того, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Згідно з пунктом 15 розділу XXXIV вищевказаного Положення до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Відповідач зазначає, що станом на листопад 2024 року ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 не повернувся, що унеможливлює здійснення будь-яких перерахунків, нарахувань та виплат грошового забезпечення та додаткової винагороди.

16 грудня 2024 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій додатково наведено аргументи щодо задоволення позовних вимог. Окремо у такій йдеться про те, що додаткова винагорода в розмірі 100 000 гривень за грудень 2023 року та за січень 2024 року відповідачем виплачена в повному обсязі, а заборгованість перед позивачем за такі періоди відсутня.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 95/2715 від 03 грудня 2023, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , 05 листопада 2023 року, виконуючи бойовий наказ командира військової частини НОМЕР_1 , особовий склад військової частини проводив військові оборонні дії на північно-західних околицях населеного пункту Синьківка Куп`янського району Харківської області. Внаслідок артилерійських обстрілів та штурмових дій збройних формувань російської федерації та безпосередньо бойового зіткнення з противником солдат ОСОБА_1 05 листопада 2023 року отримав поранення. Після надання першої медичної допомоги позивача доставлено до військового спеціалізованого медичного закладу. Бойове поранення ОСОБА_1 отримав під час ведення бойових дій, пов`язаних із захистом Батьківщини. Під час отримання бойового поранення позивач перебував в засобах захисту, під дією алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин не перебував, а наміру заподіяти собі навмисну шкоду не мав.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4634 підтверджується те, що ОСОБА_1 в період з 06 листопада 2023 року по 08 грудня 2023 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Із виписного епікризу № 85 слідує, що ОСОБА_1 в період з 05 січня 2024 року по 30 січня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні.

Довідкою тимчасової військово-лікарської комісії від 08 грудня 2023 року № 1653, що видана "Обласним госпіталем ветеранів війни" комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради, підтверджується те, що травма ОСОБА_1 "Так, пов`язана із захистом Батьківщини". Із цієї довідки слідує, що позивач потребує відпустки на лікування після поранення на 30 календарних дію.

Інша довідка військово-лікарської комісії № 179, що видана військовою частиною НОМЕР_2 30 січня 2024 року, свідчить про те, що травма позивача "Так, пов`язана із захистом Батьківщини". Згідно з Класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 липня 2007 року № 370, травма позивача відноситься до тяжких. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб та Таблиці додаткових вимог ОСОБА_1 потребує відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2024 року № 63 ОСОБА_1 визнано таким, що 03 березня 2024 року в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину після відпустки за станом здоров`я за рішенням військово-лікарської комісії та не повернувся до місця дислокації військової частини. З 03 березня 2024 року припинено виплату грошового та здійснення речового забезпечення.

Іншим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2024 року № 72 ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а з 03 березня 2024 року припинено виплату грошового забезпечення.

16 липня 2024 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою, у якій просив нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, у розмірі збільшеному до 100000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 06 листопада 2023 року по 08 грудня 2023 року та з 05 січня 2024 року по 30 січня 2024 року.

Проте відповіді на згадувану вище заяву позивач від військової частини НОМЕР_1 не отримав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Статтею 2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

28 лютого 2022 року на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 вказаної Постанови установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до абзацу 4 пункту 1-2 Постанови № 168 (в редакції станом на час отримання позивачем травми) до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Як зазначено в абзаці 4 пункту 11 розділу ХХХIV наказу Міністра оборони України № 260 від 07 червня 2018 року "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Порядок № 260) у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Отже, як Постановою № 168, так і Порядком № 260 унормовано, що додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень виплачується у тому числі тим військовослужбовцям, які у зв`язку з травмою чи пораненням, пов`язаними із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у тому числі і закордонних з дня отримання такого поранення/травми, включаючи час переміщення до лікарняного закладу, зокрема з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Так, суд установив, що 05 листопада 2023 року під час безпосередньої участі в бойових діях позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини, яка відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 30 січня 2024 року № 173 кваліфікується як тяжка.

У зв`язку з цією травмою позивач у періоди з 06 листопада 2023 року по 08 грудня 2023 року та з 05 січня 2024 року по 30 січня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4634 та виписним епікризом № 85.

Таким чином, наявні всі передумови, необхідні для виплати позивачеві збільшеної до 100000 гривень винагороди, за період з 06 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року, а саме:

- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;

- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення після отриманої тяжкої травми за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

А відтак суд вважає, що відповідач протиправною не нарахував та не виплатив позивачеві додаткову винагороду за спірний період перебування його на стаціонарному лікуванні з 06 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року.

Разом із тим відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01 грудня 2023 року по 08 грудня 2023 року та з 05 січня 2024 року по 30 січня 2024 року, адже із долучених до відзиву на позовну заяву відомостей слідує, що позивачу виплачена додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень за такі періоди.

Отже, враховуючи вищезазначене, з метою належного захисту прав позивача слід зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачеві додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 06 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року в розрахунку до 100 000 гривень на місяць, враховуючи фактично виплачені суми за вказаний період.

Щодо доводів представника відповідача про те, що ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину та після проходження лікування не повернувся для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , то суд враховує наступне.

Відповідно до розділу ХХХIV Порядку № 260 виплата додаткової винагороди у розмірі 100 000 здійснюється військовослужбовцям у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Згідно з пунктом 15 розділу ХХХIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зазначені у пункті 2 цього розділу, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Так, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2024 року № 63 ОСОБА_1 визнано таким, що 03 березня 2024 року в умовах воєнного стану самовільно залишив військову частину після відпустки за станом здоров`я за рішенням військово-лікарської комісії та не повернувся до місця дислокації військової частини. З 03 березня 2024 року припинено виплату грошового та здійснення речового забезпечення.

Іншим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12 березня 2024 року № 72 ОСОБА_1 зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , а з 03 березня 2024 року припинено виплату грошового забезпечення.

Відтак самовільне залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 мало місце у березні 2024 року, а відповідно до згадуваних вище приписів Порядку № 260 у разі самовільного залишення військової частини додаткова винагорода не виплачується військовослужбовцю за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отже, позивач не набув права на виплату додаткової винагороди, починаючи з березня 2024 року. Водночас у цій справі позивачеві не виплачено додаткову винагороду за період з 06 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року.

За таких обставин слід визнати безпідставними посилання представника відповідача на самовільне залишення позивачем військової частини як підставу для невиплати додаткової винагороди, позаяк ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 у березні 2024 року, а додаткову винагороду йому не виплачено за листопад 2023 року.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", збільшеної до 100 000 гривень на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 06 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (травмою), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 06 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року в розрахунку до 100 000 гривень на місяць, враховуючи фактично виплачені суми за вказаний період.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_4 )

Повний текст рішення суду складено 07.07.2025

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович