Справа № 300/3192/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" липня 2025 р. справа № 300/3192/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гінгуляк Василь Миколайович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гінгуляк Василь Миколайович, звернувся в суд із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією; зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією та надати відстрочку на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач самостійно виховує та утримує малолітню дитину за рішенням суду, а тому має право на відстрочку від призову за мобілізацією на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". У наданні такої відстрочки відповідачем відмовлено з тих підстав, що рішення про розірвання шлюбу не є рішенням про встановлення факту самостійного виховання дитини, таке не відповідає змісту рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до вимог статті 319 ЦПК України. Вважає відмову протиправною, оскільки згідно з судовим рішенням по справі №725/6693/24 малолітню дитину залишено проживати з батьком на самостійному вихованні та утриманні.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги не визнав. Вказав, що позивачем до заяви про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації надано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та копію рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.08.2024 у справі №725/6693/24, відповідно до якого шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, а дитину ОСОБА_4 , залишено на вихованні та утриманні батька. Однак проживання батьків окремо, розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з одним із батьків не звільняє того з батьків, хто проживає окремо від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дитини. Оскільки матір дитини не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, відсутні підстави стверджувати про те, що позивач самостійно виховує неповнолітню дитину. З урахуванням цього, підстави для задоволення позову відсутні (а.с.36-41).
Суд, розглянувши відповідно до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
В січні 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо надання відстрочки від мобілізації згідно з п. 4 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку". Заява мотивована самостійним вихованням та утриманням малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рішенням суду.
Для заяви позивачем було подано копії наступних документів: паспорта громадянина України та картки платника податків, свідоцтва про народження, витяг з реєстру територіальної громади, довідка Кутської селищної ради та рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці (а.с.9-17).
За результатами розгляду заяви, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу скеровано повідомлення від 13.02.2025 №927, згідно з якого вбачається, що протоколом від 13.02.2025 №7 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з тих підстав, що військовозобов`язаним не надано документи, що підтверджують право на відстрочку. Надане заявником рішення суду про розірвання шлюбу не є рішенням суду про встановлення факту самостійного виховання дитини та не відповідає змісту рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до вимог ст.319 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.19).
Позивачем 17.03.2025 повторно подано заяву до Голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 про розгляд заяви та оформлення у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, довідки про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.18).
За результатами розгляду заяви, ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу скеровано повідомлення від 03.04.2025 №1894, згідно якого вбачається, що протоколом від 03.04.2025 №14 комісія ухвалила рішення про відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період з тих підстав, що військовозобов`язаним не надано документи, що підтверджують право на відстрочку. Надане заявником рішення суду про розірвання шлюбу не є рішенням суду про встановлення факту самостійного виховання дитини та не відповідає змісту рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до вимог ст.319 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.20).
На адвокатський запит представника позивача, відповідач листом від 23.04.2025 №2091 повідомив, що надане ОСОБА_1 рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 08.08.2024 про розірвання шлюбу не є рішенням суду про встановлення самостійного виховання дитини (а.с.21-25).
Вважаючи таку відмову в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації протиправною, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває на цей час.
Відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-XII).
В статті 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Водночас, пунктом 4 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
З аналізу зазначеної норми закону, слідує, що таке право мають особи за сукупності обставин: 1) наявність дитини (дітей) до 18 років; 2) другий з батьків такої дитини (дітей) помер або позбавлений батьківських прав, або визнаний зниклим безвісти чи безвісно відсутнім, або оголошений померлим, або відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду.
Таким чином, для надання позивачу відстрочки на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як про це просить позивач у заявах, останньому необхідно було надати письмові документи на підтвердження самостійного виховання та утримання дитини за рішенням суду.
Пунктом 5 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII встановлено, що перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
З аналізу вищезазначених норм слідує, що Законом №3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову, або підпадають під умови відстрочки слід надати той обсяг документів, який підтвердить існування обставин, достатніх для того, щоб уповноважений суб`єкт владних повноважень міг прийняти відповідне рішення.
Так, 18.05.2024 набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі - Порядок №560), який серед іншого визначає також алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки.
Відповідно до пунктів 56 та 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з пунктом 58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (пункт 59 Порядку №560).
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації перевірка підстав у військовозобов`язаного на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, крім підстав, зазначених у пункті 2 частини 1, пунктах 3, 4, 5 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", здійснюється за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Зазначеною постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено також додаток 5 до Порядку №560, яким є Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Пунктом 4 додатку 5 до Порядку №560 визначено вичерпний перелік документів, які дають право на відстрочку жінкам та чоловікам, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої (таких) дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а саме: свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом.
Як уже судом встановлено, позивач скористався своїм правом та 27.01.2025 та 17.03.2025 звернувся до голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами, в яких просив оформити у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
До заяви позивачем додано наступні документи: копії паспорта та картки платника податків позивача, свідоцтва про народження доньки позивача ОСОБА_4 , витягу з реєстру територіальної громади, довідки Кутської селищної ради, рішення Першотравневого суду м.Чернівці від 08.08.2024 в справі №725/6693/24.
З поданих документів, зокрема свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 24.11.2022 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.14).
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці у справі №725/6693/24 від 08.08.2024, яке набрало законної сили 10.09.2024, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 04.06.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1112.

При цьому вирішено малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з батьком ОСОБА_1 , на його самостійному вихованні та утриманні (а.с.16-17).

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене рішення суду набрало законної сили, а встановлені ним обставини у розумінні ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

При цьому, у рішеннях ЄСПЛ від 28.11.99 р. по справі "Brumarescu v. Romania" та від 24.07.2003 по справі "Ryabykh v. Russia" Європейським судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Разом з тим, зі змісту повідомлення від 13.02.2025 №927 та від 03.04.2025 №1894 слідує, що позивачу відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації протоколами №7 від 13.02.2025 та №14 від 03.04.2025, у зв`язку із не доведенням факту самостійного утримання дитини.

На думку суду, зазначаючи про невідповідність рішення суду в справі №725/6693/24 змісту рішення про встановлення факту, що має юридичне значення відповідно до вимог ст.319 ЦПК України, а відсутність в якості доказу на право відстрочки такого рішення стала підставою для відмови в наданні такої, відповідач діяв протиправно, поскільки в пункті 4 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII не передбачено необхідність рішення суду саме про встановлення факту, що має юридичне значення.

Поряд з цим, суд зазначає, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Такий факт одноосібного виховання та утримання дитини одним із батьків не може встановлюватися у безспірному порядку на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт самостійного виховання та утримання малолітньої доньки батьком не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованої особи щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

При цьому, суд зазначає, що по суті позивач позбавлений повторно звернутися до суду за встановленням факту самостійного виховання його неповнолітньої дитини, мотивуючи необхідністю реалізувати право на відстрочку, оскільки такий юридичний факт вже встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що заяви позивача відповідач належним чином не розглянув та не здійснив перевірку наявності (відсутності) підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за доданими документами, що свідчить про протиправність рішень відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу, оформлених протоколами комісії від №7 від 13.02.2025 та №14 від 03.04.2025.

З огляду на встановлені обставини, відмовляючи в наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" відповідач діяв протиправно, не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Суд наголошує, що за загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Водночас при вирішенні вимог зобов`язального характеру відповідача розглянути заяву позивача про надання відстрочки та надати таку відстрочку, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Враховуючи, встановлені судом обставини та наведені норми законодавства, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_5 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, висловлених за наслідками розгляду цієї справи.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гінгуляк Василь Миколайович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню.

В силу частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) у сумі 800 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" оформлені протоколами комісії від №7 від 13.02.2025 та №14 від 03.04.2025.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , Косівський район, Івано-Франківська область) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про надання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, висловлених за наслідками розгляду цієї справи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань (, Косівський район, Івано-Франківська область) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 800 (вісімсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.