Справа № 480/7671/24
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2025 року Справа № 480/7671/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/7671/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови,-
В С Т А Н О В И В:
Також ФОП ОСОБА_1 наголошує на тому, що у відповідача були відсутні підстави вимагати надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а метод визначення митної вартості був застосований з порушенням встановленого порядку його застосування, що свідчить про протиправність оскаржуваних рішень та картки відмови.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відмовлено.
З коментарем: по наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1,2,3,4,6,7,9,10,12,24):«Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 "Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України". Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 МКУ".
За результатами розгляду наданих декларантом документів виявлено, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме: пунктом 2.3 зовнішньоекономічного договору від 23.06.2024 №1 зазначено, що Продавець зобов`язується надати Покупцю коносамент (Bill of Lading). Вище вказаний документ декларантом не було надано, що суперечить статті 335 Кодексу в частині перевезення вантажу водним транспортом, порт відправлення (Китай) порт призначення (Констанца, Румунія).
На електронних інформаційних ресурсах митних органів, міститься інформація щодо митної вартості схожих за характеристиками товарів, походженням з Китаю, яка значно вища за заявлену декларантом (враховуючи інформацію з мережі Інтернет, використання якої передбачено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476).
Зазначає, що вищевказане викликало сумніви щодо автентичності наданих декларантом документів та заявленої митної вартості товарів.
За таких обставин, відповідач дійшов висновку про необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, у зв`язку з чим направив відповідне повідомлення.
Однак, зауважує, що надані декларантом додаткові документи не можуть бути взяті до уваги як такі, що підтверджують вартість товарів.
Також митницею було проведено процедуру консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органу.
Оскільки ФОП ОСОБА_1 листом від 28.02.2024 повідомлено про незгоду із запропонованою митним органом митною вартістю товарів, а в результаті здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару декларантом не було надано документів, які б підтверджували задекларований рівень митної вартості товару, тому відповідачем були прийняті рішення про коригування митної вартості та картка відмови у прийнятті митної декларації, відповідно до яких митна вартість імпортованого товару визначена за другорядним методом на основі наявної інформації з програмно-інформаційного комплексу ЄАІС щодо митного оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено на митній території України.
За таких обставин, Сумська митниця вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У наданих суду додаткових поясненнях, представник позивача звертає увагу суду на те, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі митного органу більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Наполягає, що жодних належних спростувань підстав позову відзив відповідача не містить, так само як і доказів належного виконання вимог закону під час винесення рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.
Дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд встановив наступне.
105-2: Контроль правильності визначення митної вартості товарів.
106-2: Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів.
З коментарем: по наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1,2,3,4,6,7,9,10,12,24): «Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної митної служби України від 01.07.2021 № 476 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України. Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 МКУ».
За результатами розгляду наданих декларантом документів виявлено, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме: пунктом 2.3 зовнішньоекономічного договору від 23.06.2024 №1 зазначено, що Продавець зобов`язується надати Покупцю коносамент (Bill of Lading). Вище вказаний документ декларантом не було надано, що суперечить статті 335 Кодексу в частині перевезення вантажу водним транспортом, порт відправлення (Китай) порт призначення (Констанца, Румунія).
На електронних інформаційних ресурсах митних органів, міститься інформація щодо митної вартості схожих за характеристиками товарів, походженням з Китаю, яка значно вища за заявлену декларантом (враховуючи інформацію з мережі Інтернет, використання якої передбачено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Держмитслужби України від 01.07.2021 №476).
За таких обставин, відповідач дійшов висновку про необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, у зв`язку з чим направив відповідне повідомлення.
Також декларантом у листі від 27.02.2024 зазначено про те, що інших додаткових документів, крім тих, що вже надані, надати немає можливості.
За результатами розгляду додатково наданих декларантом документів відповідачем було виявлено наступне. Надані декларантом додаткові документи не можуть бути взяті до уваги як такі, що підтверджують вартість товарів, оскільки:
1) згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів. У наданому прайс-листі відсутні артикули на товари (присутні в інших документах), що унеможливлює ідентифікацію кожного виробу (товару) окремо, відсутні також умови платежу за товари.
У митній декларації в графі країна відправлення відсутня також інформація щодо відправника (продавця) та одержувача (покупця) товарів.
Також митницею було проведено процедуру консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органу.
Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості, митний орган визначив ненадання декларантом документів, які б підтверджували задекларований рівень митної вартості товару.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України (далі Митний кодекс, МК України), митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (стаття 49 Митного кодексу України).
На виконання статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, визначений частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. До таких документів належать: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини 3 вказаної статті, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, митний орган має право, серед іншого, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; застосовувати інші передбачені форми митного контролю (ч. 5 ст. 54 Митного кодексу).
Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, митний орган може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу (ч. 6 ст. 54 Митного кодексу).
Згідно зі статтею 55 Митного кодексу України, якщо митний органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту встановлюються статтею 57 Митного кодексу України. До таких методів належать: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що митна вартість має бути підтверджена належними та достовірними документами. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, наявності у них розбіжностей, ознак підробки, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
У справі що розглядається судом встановлено, що підставою для надсилання позивачу вимог про надання додаткових документів Сумська митниця фактично визначила, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, а саме: пунктом 2.3 зовнішньоекономічного договору від 23.06.2024 №1 зазначено, що Продавець зобов`язується надати Покупцю коносамент (Bill of Lading). Вище вказаний документ декларантом не було надано, що суперечить статті 335 Кодексу в частині перевезення вантажу водним транспортом, порт відправлення (Китай) порт призначення (Констанца, Румунія).
За повідомленням уповноваженої на декларування особи 27.02.2024 відповідачем, посилаючись на статті 53 та 54 МК України, було запропоновано надати в 10-денний термін додаткові документи
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Крім того, у листі митного брокера наголошувалося на тому, що підстав для додаткового витребовування документів в митниці не існувало в силу того, що раніше подані документи містять усі необхідні відомості, і крім того, товар імпортується на умовах поставки СРТ Sumy, тобто, всі втирати на його переміщення з Китаю до України було покладено на Продавця, а Позивачеві належало лише сплатити його вартість згідно виставленого інвойсу на суму 15 229,23 дол. США.
На переконання суду, зазначені документи, належним чином підтверджують заявлену митну вартість товарів, не містять розбіжностей чи ознак підробки, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для витребування у позивача додаткових документів.
Крім того, суд наголошує на тому, що саме по собі встановлення нижчого рівня цін на подібні товари, не зумовлює виникнення у митного органу права витребовувати додаткові документи за умови, якщо подані документи не містять розбіжностей, суперечностей чи неточностей та у них відсутні ознаки підробки.
Щодо вимог частини 2 статті 53 МК України, наведені в пунктах 6, 7 та 8, то ліцензійні та страхові документи, як вказує позивач, не надавалися з тих підстав, що імпортовані товари не являлися об`єктами страхування/ліцензування, а із транспортних (перевізних) документів було надано лише товаротранспортну накладну з тих підстав, що умовами поставки товару згідно ІНКОТЕРМС була «СРТ UA Sumy» (тобто, всі витрати на переміщення товару з Китаю до міста Суми в Україні було покладено на Продавця, що підтверджується не лише графою 20 МД, а й інвойсом).
Крім того, як вбачається із спірного рішення, неможливість митного оформлення товарів позивача за основним методом визначення митної вартості була викликана виявленням митницею у товаросупровідних документах розбіжностей і ненаданням усіх документів, які б підтверджували митну вартість товарів.
У той же час суд зауважує, що десять скоригованих товарів ( № 1-4, 6, 7, 9, 10, 12 та 24 МД), оформлено за основним методом визначення митної вартості без будь-яких зауважень, хоча усі подані до митниці товаросупровідні документи стосувалися всього обсягу імпортованих позивачем товарів.
Враховуючи встановлені у даній справі обставини та вище викладене, суд констатує, що наведені у відзиві доводи відносно того, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, не приймаються судом як обгрунтовані, оскільки належний аналіз товаросупровідних документів та чисельних інформаційних листів продавця товару та позивача, на переконання суду, надавав можливість відповідачеві провести відповідні обчислення та перевірки згідно вимог статті 58 МК України, за результатами яких дійти висновку про можливість визнання заявленого розміру митної вартості усіх імпортованих товарів за основним методом.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про невідповідність оскаржуваних рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог про їх скасування.
Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Ураховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений при подачі позову до суду.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA805000/2024/000007/2 від 28.02.2024.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька