Справа № 200/2326/25
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року Справа№200/2326/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (юридична адреса: 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 2, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання проводити нарахування та виплату суддівської винагороди з 01 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.

Позивач просить суд: 1) визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо нарахування та виплати з 01 березня 2025 року суддівської винагороди судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №22-г/к від 25 вересня 2023 року; 2) зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області проводити нарахування та виплату суддівської винагороди судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року з врахуванням доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 22-г/к від 25 вересня 2023 року; 3) визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області щодо невиконання та неврахування при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 22-г/к від 25 вересня 2023 року та зобов`язати ТУ ДСА України в Донецькій області виконувати зазначений наказ, шляхом нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працює на посаді судді.

Наказом голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 22-г/к від 25 вересня 2023 року з 13 жовтня 2023 року встановлено та зобов`язано виплачувати ОСОБА_1 , як судді, щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 30 відсотків від посадового окладу.

Одночасно, отримавши винагороду судді за березень 2025 року, позивач дізналася про те, що її розмір не відповідає розміру установленому Законом, а саме винагорода судді виплачена без щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, у зв`язку з чим вважає, що відповідачем порушено її право на належне матеріальне забезпечення.

Позивач вказує, що за підписом начальника управління С.Л. Музиканта ТУ ДСА України в Донецькій області надіслано листа від 14.11.2024 року місцевим загальним судам Донецької області про припинення нарахування та виплати доплат до посадових окладів суддям, які не здійснюють правосуддя. Вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, такою, що не ґрунтується на нормах закону.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надав суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначив, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Отже Законом № 1402 визначено обставини, за яких доплати до посадового окладу суддів не виплачуються, та виняткові випадки, за яких виплата таких доплат здійснюється.

Таким чином позивач, який був призначений на посаду судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Указом Президента України від 29.09.2016 року № 425/2016 і в якого закінчився п`ятирічний строк повноважень, в теперішній час не здійснює правосуддя та, відповідно, не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідачем зазначено, що інформаційним листом Державної судової адміністрації України від 28.10.2024 року № 6-20993/24 «Про результати заходів внутрішнього аудиту» доведено до територіальних управлінь ДСА України інформацію про те, що протягом 2024 року проведені комплексні аудити діяльності територіальних управлінь ДСА України з питань оплати праці та встановлено порушення чинного законодавства з питань виплати суддівської винагороди, нецільового використання бюджетних коштів.

У зв`язку з цим з метою забезпечення ефективного, результативного і цільового використання бюджетних коштів, належної організації та координації роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, попередження порушень вимог Закону № 1402 та ризиків їх скоєння, рекомендовано територіальним управлінням ДСА України, місцевим судам як розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня, що належать до мережі головного розпорядника бюджетних коштів - ДСА України: Забезпечити нарахування та виплату суддівської винагороди з суворим дотриманням вимог статті 135 Закону № 1402 з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 № 11-р/2018. При цьому, зосередити особливу увагу на те, що відповідно до частини десятої статті 135 Закону № 1402, яка є чинною, суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

З огляду на викладене у відзиві, представник відповідача просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянка України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Указом Президента України «Про призначення та звільнення суддів» № 425/2016 від 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 , призначено на посаду судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області строком на п`ять років, що підтверджується зазначеним Указом.

Наказом голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №70-к від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до штату Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Повноваження ОСОБА_1 на здійснення правосуддя припинилися 29 вересня 2021 року у зв`язку із закінченням строку, на який її було призначено.

На дату подання позову ОСОБА_1 обіймає посаду судді у Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області, але не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Наказом голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 22-г/к від 25 вересня 2023 року з 13 жовтня 2023 року встановлено та зобов`язано виплачувати ОСОБА_1 , як судді, щомісячну доплату за вислугу років в розмірі 30 відсотків від посадового окладу

Як зазначає позивач у своєму позові, отримавши винагороду судді за березень 2025 року, вона дізналася про те, що її розмір не відповідає розміру установленому Законом, а саме винагорода судді виплачена без щомісячних доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу, у зв`язку із чим звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У преамбулі Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону № 1402-VIII зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 130 Конституції України встановлено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За правилами частини другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII (яка, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11.03.2020 року, діє в редакції Закону № 1774-VIII) визначено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону № 1402-VIII суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Пунктом 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон № 1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01.01.2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно з пунктом 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (чинного до 01.01.2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року № 193-IX (далі Закон № 193-IX) виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (наведені вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону № 192-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частини п`ятої статті 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу (частина десята статті 133 Закону № 2453-VI).

Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2 453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

« 1. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року 15 мінімальних заробітних плат».

2. Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини десятої статті 133 Закону № 2453-VI у редакції Закону № 192-VIII, які Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 року за № 11-р/2018 визнані неконституційними, були тотожними за змістом положенням частини десятої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Конституційний Суд України у Рішенні від 08.06.2016 року у справі № 4-рп/2016 зазначав, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України (пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

Отже, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не може бути застосованою. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Указана норма Закону (частина десята статті 135 Закону № 1402-VIII) вже аналізувалася Верховним Судом і правовий висновок щодо її правозастосування викладений у постанові від 13.10.2021 року у справі № 120/1655/21-а. Так, відповідно до змісту указаного висновку Верховного Суду «…суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 року № 11-р/2018…».

Однак Верховний Суд у постанові від 13.10.2021 року у справі № 120/1655/21-а констатував, що з набранням чинності Законом № 1401-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання. Необхідним у цій категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини п`ятої статті 86 Закону № 1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої обставини.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 120/4286/21-а від 29.06.2023 року.

В той же час, суд зазначає, що з часу припинення повноважень з 29 вересня 2021 року надбавка за вислугу років позивачу виплачувалась щомісяця разом з винагородою судді у розмірі 20 відсотків до посадового окладу (за стаж понад 5 років), а з жовтня 2023 року щомісяця нараховувалась і виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 30 відсотків до посадового окладу відповідно до наказу голови суду за стаж роботи на посаді судді понад 10 років.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час процедура кваліфікаційного оцінювання, ОСОБА_1 як судді, призначеної рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 07.06.2018 року № 133/ зп-18, завершена.

Рішенням ВККС України від 09 грудня 2024 року № 228/ко-24 ОСОБА_1 визнано такою, що відповідає займаній посаді.

Крім того, рішенням ВРП України від 27 лютого 2025 року № 350/0/15-25 Вища рада правосуддя України вирішила внести Президенту України подання про призначення ОСОБА_1 на посаду судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.

Отже, на даний час позивач чекає на Указ Президента України про призначення на посаду судді, у зв`язку з позитивним закінченням процедури кваліфікаційного оцінювання.

Таким чином, позивач не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від неї особисто та не обумовлені її поведінкою.

З долученої до матеріалів справи довідки вбачається, що у березні 2025 році позивачу не виплачено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

В той же час, суд зазначає, що обмеження у виплатах доплат суддям, які не відправляють правосуддя на підставі частини 10 статті 135 Закону № 1401-VIII допустимо лише у випадку притягнення їх до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком чого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, а будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та рішенню Конституційного суду України від 04.12.2018 року № 11-р/2018.

Разом з цим, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач притягався до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, внаслідок чого був відсторонений від посади, матеріали справи не містять.

Крім того, суд зазначає, що Радою суддів України на засіданні 03.09.2021 року було констатовано, що дії ТУ ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, в різних областях та судах, свідчать про порушення рівних гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Припинення виплат зазначених вище доплат з 01 січня 2021 року (в межах даного позову з 01 березня 2025 року) свідчить про порушення принципу «юридичної визначеності» та принципу «належного урядування».

З часу прийняття зазначеного рішення КСУ та з моменту прийняття рішення Радою Суддів України від 03.09.2021 року усім суддям без будь-яких умов, і позивача в тому числі, нараховувалась та виплачувалась надбавка за вислугу років, тобто виконувались належним чином наказ голови суду про встановлення надбавки за вислугу років. А прийняття одноосібно рішення начальником ТУ ДСА України в Донецькій області про припинення виплат і свавільне незаконне невиконання наказу голови суду є нічим іншим як протиправною бездіяльністю з боку керівництва ТУ ДСА України в Донецькій області, та свідчить про порушення рівних гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є недопустимим.

Припинення виплат доплати судді, який не здійснює повноваження з незалежних від нього причин, є порушенням вимог діючого законодавства, гарантій незалежності судді та принципу юридичної визначеності, який є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права (Рішення РСУ від 03.09.2021 року № 35).

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання проводити нарахування та виплату суддівської винагороди з 01 березня 2025 року, підлягають задоволенню.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (юридична адреса: 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 2, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання проводити нарахування та виплату суддівської винагороди з 01 березня 2025 року задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (юридична адреса: 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 2, ) щодо нарахування та виплати з 01 березня 2025 року суддівської винагороди судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області №22-г/к від 25 вересня 2023 року.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (юридична адреса: 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 2, ) проводити нарахування та виплату суддівської винагороди судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 березня 2025 року з врахуванням доплат за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно) у відповідності до наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 22-г/к від 25 вересня 2023 року.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (юридична адреса: 84112, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Незалежності, 2, ) щодо невиконання та неврахування при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) наказу голови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 22-г/к від 25 вересня 2023 року.

Зобов`язати ТУ ДСА України в Донецькій області виконувати зазначений наказ, шляхом нарахування та виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 з 01 березня 2025 року з врахуванням доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко