Справа № 480/1384/24
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

03 липня 2025 року

м. Київ

справа №480/1384/24

адміністративне провадження №К/990/26962/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Сумської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила суд:

- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги у розмірі 251629,19 грн.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Сумський окружний адміністративний суд від 28 жовтня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені у сумі 20 411,65 грн. (двадцять тисяч чотириста одинадцять гривень 65 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року по справі № 480/1384/24 скасовано.

Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2020 року по 31 січня 2024 року.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07 травня 2020 року по 31 січня 2024 року у розмірі 195485 (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн 40 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

27 березня 2025 року до Верховного Суд надійшла касаційна скарга Сумської обласної прокуратури, в якій скаржник просив скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в частині стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07 травня 2020 року по 31 січня 2024 року у розмірі 195485, 40 грн. змінити, стягнувши на користь позивачки кошти в сумі 143910,76 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у № 480/1384/24 залишено без руху. Установлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

25 квітня 2025 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 квітня 2025 року надано уточнену касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку повернуто особі, яка її подала.

23 червня 2025 року до Верховного Суд надійшла вдруге касаційна скарга Сумської обласної прокуратури, в якій скаржник просив скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в частині стягнення з Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 07 травня 2020 року по 31 січня 2024 року у розмірі 195485, 40 грн. змінити, стягнувши на користь позивачки кошти в сумі 143910,76 грн.

Разом з касаційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження обґрунтоване тим, що скаржником дотримано розумний строк після повернення касаційної скарги, копію ухвали Верховного Суду від 28 травня 2025 року скаржник отримав 29 травня 2025 року, а також скаржник добросовісно без зайвих зволікань за наявності на те об`єктивних обставин намагається реалізувати своє право на касаційне оскарження рішення судів попередніх інстанцій.

Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.

Так, частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.

Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслений характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до якого особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, передусім щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати цілком наявні засоби та можливості, передбачені законодавством

Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводити ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Звертаючись втретє із касаційною скаргою, скаржник просить суд поновити строк касаційного оскарження з тих підстав, що після повернення касаційної скарги скаржником в межах установленого строку було повторно подано касаційну скаргу.

Водночас Суд звертає увагу, що та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє права на повторне звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

При попередньому зверненні із касаційною скаргою скаржником не було дотримано вимог щодо форми і змісту касаційної скарги, а саме: у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність із пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.

Скаржник оскаржує, зокрема, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року, прийнято в порядку письмового провадження, тому останній день строку на касаційне оскарження (з урахуванням вихідних днів) припадав на 08 квітня 2025 року, а касаційну скаргу у черговий раз подано 20 червня 2025 року.

Проте, ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2025 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику, відповідно до частини другої статті 332 КАС України.

Так, відповідно до відомостей з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" (далі - КП ДСС) ухвалу Верховного Суду від 28 травня 2025 року (касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала), доставлено до електронного кабінету відповідача 28 травня 2025 року о 01:14, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

20 червня 2025 року скаржник вдруге звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Верховний Суд звертає увагу, що статтею 44 КАС України регламентовано обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд зазначає, що подання касаційної скарги після повернення Верховним Судом попередньо поданої касаційної скарги, не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, оскільки нормами КАС України не визначено строків звернення до суду касаційної інстанції після повернення касаційної скарги, позаяк процесуальним законодавством регламентуються виключно загальні строки на касаційне оскарження судових рішень, що передбачено статтею 329 КАС України.

Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання, викладених скаржником у заяві про поновлення строку касаційного оскарження, причин пропуску такого строку поважними.

Отже, заявнику необхідно подати клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.

Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Під час перевірки повторно поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Підставами для відкриття касаційного провадження у справі № 480/1384/24 є оскарження судових рішень перелік яких визначений у пункті 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права (частину першу статті 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-IX) та абзац 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100), здійснено неправильний розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні та не враховано висновків Верховного Суду викладених у постановах від 31 січня 2025 року у справі № 160/9085/23, від 21 листопада 2024 року у справі № 640/22270/21, від 24 жовтня 2024 року у справі № 640/25187/19, від 12 вересня 2024 року у справі № 200/9093/20-а, від 20 лютого 2023 року у справі № 240/9022/20, від 18 грудня 2023 року у справі № 640/27278/21, від 15 березня 2023 року у справі № 340/1916/22.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в ухвалі Верховного Суду від 28 травня 2025 року про повернення касаційної скарги скаржнику надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України пунктів.

Однак при поданні повторної касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Як слідує зі змісту касаційної скарги, касатор не згоден із розрахунком суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, присудженого судом апеляційної інстанції з 19 липня 2022 року (дата набрання чинності новою редакцією статті 117 КЗпП України на підставі змін, внесених Законом № 2352-ІХ), по 18 січня 2023 року (дата закінчення шестимісячного строку, визначеного статті 117 КЗпП України в новій редакції), містив 132 робочих дні, відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 за період з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року повинен складати 130 920,24 грн (991,82x132). Скаржник вважає, що судом апеляційної інстанції безпідставно стягнуто із Сумської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 51 574,64 грн (195 485,40 грн - 143 910,76 грн), оскільки на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.05.2020 по 31.01.2024 у розмірі 143 910,76 грн замість 195 485,40 грн, присуджених на підставі оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Суд зазначає, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких має місце однакове правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Отже, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі з подібними правовідносинами.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду, як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на застосовність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Умовою перегляду судом касаційної інстанції судових рішень в адміністративних справах з указаної підстави є їхня невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 констатувала, що для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо оцінки подібності правовідносин на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Тож, суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовну заяву в частині, суд апеляційної інстанції застосував висновки Верховного Суду, сформовані у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, щодо застосування положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року, та після цієї дати при вирішенні спорів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Як слідує зі місту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, виходив з того, що середній заробіток за 553 робочі дні затримки виплати вихідної допомоги при звільненні (за період з 07 травня 2020 року по 18 липня 2022 року) склав 548476,46 грн (553 х 991,82 грн), та враховуючи принцип справедливості та співмірності, виплаті на користь позивача за період затримки розрахунку з 07 травня 2020 року по 18 липня 2022 року підлягають кошти у сумі 12990,52 грн (62,37% від 20828,16 грн), а за період затримки розрахунку з 19 липня 2022 року по 18 січня 2023 року (184 дні) - у розмірі 182498,88 грн (184 дні х 991,82 грн), тобто, загальний розмір коштів, що підлягають стягненню на користь позивача за весь період затримки розрахунку при звільненні становить 195485,40 грн (12990,52 грн + 182498,88 грн), що відповідає положенням статі 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 18 липня 2022 року, та приписам чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19 липня 2022 року, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження Скаржником визначено підставу касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, скаржник у касаційній скарзі послалась на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Проте, Суд зазначає, що посилання на підпункти пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не звільняє особу від обов`язку обґрунтування підстав касаційного оскарження у взаємозв`язку із посиланням на частину четверту статті 328 КАС України та не є достатнім для відкриття касаційного провадження у справі.

За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини; уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також надання копій уточненої касаційної скарги у відповідності до кількості учасників справи.

Керуючись статтями 169, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними причини пропуску строку, зазначені Сумською обласною прокуратурою на касаційне оскарження постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі № 480/1384/24.

Касаційну скаргу Сумської обласної прокуратури на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку - залишити без руху.

Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції:

- клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини;

- уточнену касаційну скаргу із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали (в частині подання клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження) в установлений судом строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог цієї ухвали в частині подання уточненої касаційної скарги у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк

Л.О. Єресько

В.М. Соколов ,

Судді Верховного Суду