Справа № 620/5213/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/5213/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

08.05.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом, у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області) від 19.03.2025 №/ПС 65 про відмову їй у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу;

зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до її страхового стажу: період навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983 в Чернігівському середньому корппрофтехучилищі; період догляду за дітьми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 - річного віку; період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 продавцем в Крисківському ПО магазині «Промтовари» згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком з дати звернення - з 12.03.2025.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує на протиправність оспорюваного рішення ГУ ПФУ в Харківській області, яким їй відмовлено у призначенні пенсії за віком, через недостатність страхового стажу, незарахувавши їй у трудовий стаж періоди: догляду за дітьми 14.02.1985 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 річного віку, оскільки в свідоцтвах про народження в графі мати (російською мовою оригіналу) зазначено ім я ЛЕНА; навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983, оскільки в дипломі № НОМЕР_2 зазначено прізвище ОСОБА_3 , а згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 прізвище ОСОБА_4 змінено на КУЗЬМЕНКО зазначено ім я ЛЕНА; період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 з мотивів того, що початок роботи передує даті заведення трудової книжки 20.07.1987, оскільки дана помилка допущена, у зв`язку з неправильним перекладом ім`я « ОСОБА_5 », « ОСОБА_6 » з російської на українську мови, до того ж рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 27.01.2025 у справі № 735/1807/24 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 трудової книжки серії НОМЕР_4 , яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а наявність певних недоліків заповнення архівної довідки через некоректний переклад прізвища, не може бути підставою для незарахування страхового стажу та відмови у призначенні пенсії.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 12.05.2025 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ в Харківській області заперечуючи проти заявлених позовних вимог, посилається на те, що його рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії за віком є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки відповідно до наданих нею документів з заявою про призначення пенсії вік ОСОБА_1 складав 59 років 11 місяців 06 днів та страховий стаж становив 26 років 08 місяців 23 дні (при необхідних не менше 32 років у 2025 році), що є недостатнім та не дає підстав для призначення пенсії за віком

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 12.03.2025 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області за призначенням пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.03.2025 №/ПС 65 в призначенні пенсії ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку із відсутністю страхового стажу передбаченого пунктом 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV). Зокрема, в рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви: Оскільки ім 'я ЛЕНА (так російською мовою оригіналу) не відповідає паспортним даним заявниці ЕЛЕНА до страхового стажу не зараховано:

- період догляду за дітьми 14.02.1985 та ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 - річного віку, оскільки в свідоцтвах про народження в графі мати (російською мовою оригіналу) зазначено ім я ЛЕНА;

- період навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983, оскільки в дипломі № НОМЕР_2 зазначено прізвище ОСОБА_3 , а згідно свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3 прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_7 зазначено ім я ЛЕНА.

До страхового стажу не зараховано період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки початок роботи передує даті заведення трудової книжки 20.07.1987.

Зазначений стаж зараховано згідно довідки про заробітну плату від 06.08.2024 № 277.

Всього, згідно із рішенням відповідача позивачці зараховано страховий стаж 26 років 08 місяців 23 дні.

Також судом встановлено, що 20.07.1987 на ім`я позивачки була заведена трудова книжка НОМЕР_1 .

Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 27.01.2025 у справі №735/1807/24 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) трудової книжки серії НОМЕР_1 заповненої 20.07.1987.

Згідно із записами 1-2 у цій трудовій книжці позивачка у період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 працювала продавцем магазину «Промтовари» в Крисківському споживчому товарситві.

У період з 01.09.1980 по 17.07.1983 ОСОБА_1 (до заміжжя мала прізвище ОСОБА_8 ) навчалась в Чернігівському середньому корппрофтехучилищі, що підтверджується копією диплому № НОМЕР_2 , виданого 19.07.1983, та копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 19.05.1984 серії НОМЕР_6 .

Згідно із свідоцтвами про народження позивачка є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 , вважаючи таке рішення про відмову в призначенні їй пенсії за віком протиправним, звернулась до суду з цим позовом.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Умови призначення пенсії за віком регламентовані положеннями статті 26 Закону №1058-IV, частиною першою якої визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, із зазначеного вище вбачається, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону №1058-IV.

Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок № 637..

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986, згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки початок роботи передує даті заведення трудової книжки - 20.07.1987, суд зазначає таке.

Як було зазначено вище, рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 27.01.2025 у справі № 735/1807/24 встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 трудової книжки серії НОМЕР_4 .

Такий факт встановлювався у зв`язку із тим, що згідно копії свідоцтва про народження прізвище, ім`я, по батькові заявниці вказано ОСОБА_9 ; згідно копії паспорта заявниці її прізвище, ім`я по батькові ОСОБА_1 ; згідно архівних довідок Комунальної установи «Трудовимй архів» Коропської селищної ради Чернігівської області від 06.08.2024 № 277, № 278, № 279 в архівному фонді Крисківського споживчого товариства у відомостях нарахування заробітної плати за 1983-186 роки, 1991-1996 роки, 1997-2002 роки є такі відомості про зарплату ОСОБА_10 ; у копії диплому про освіту № НОМЕР_2 , копії свідоцтв про народження дітей заявниці, копії свідоцтва про укладення шлюбу її ім`я вказано « ОСОБА_11 »; трудова книжка серії НОМЕР_1 видана на « ОСОБА_12 (вказано на російській мові) прізвище « ОСОБА_8 » закреслено вказано « ОСОБА_13 ».

Згідно запису № 1 в цій трудовій книжці позивачка 20.07.1983 прийнята в Крисківске споживче товариство продавцем магазину на «Промтовари» (розпорядження від 20.07.1983 № 23 «б»). Згідно і запису № 2 в цій трудовій книжці 14.08.1986 позивачка звільнена за власним бажанням стаття 38 КзПП (розпорядження від 14.08.1986 № 30 «а»)

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110 (далі - Інструкція №58), встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіху роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції №58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними) (пункт 2.4 Інструкції №58).

Пунктом 2.14 Інструкції №58встановлено, що у графі 3 розділу «Відомості про роботу» як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки Відомості про роботу пишеться: прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Із аналізу вказаних норм права висновується, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

До того ж, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при їх заповненні.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку що запис в трудовій книжці про період трудової діяльності ОСОБА_1 продавцем в магазині «Промтовари» в Крисківському споживчому товаристві з 20.07.1983 по 14.08.1986 проведено у точній відповідності до Інструкції №58, а отже є належним та достовірним доказом трудової діяльності позивачки в окреслений період, який має бути зарахований до її страхового стажу.

Суд зауважує, що трудова книжка позивача за вказаний період його роботи заповнена російською мовою, проте записи в ній містять відповідні назву установи, дати про призначення на роботу та звільнення, вид роботи, відомості про кількість трудоднів, печатки та підписи уповноважених осіб.

При цьому, суд зазначає, що початок роботи може передувати даті заведення трудової книжки.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при їх заповненні.

До того ж пунктами «д» та «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з пунктом 11 Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Отже, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Тож суд критично оцінює позицію відповідача у цій справі та зазначає, що формальні неточності у документах, у тому числі некоректний переклад, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, оскільки із сукупності наданих позивачем документів вбачається приналежність цих документів позивачці, тому періоди навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983 в Чернігівському середньому корппрофтехучилищі; періоди догляду за дітьми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 - річного віку; періоди роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 продавцем в Крисківському ПО магазині «Промтовари» згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 , мають бути зараховані до страхового стажу позивачки.

Суд зазначає, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а, від 25.09.2018 у справі №242/65/17, від 27.02.2019 у справі №423/3544/16-а та від 11.07.2019 у справі №242/1484/17 та від 31.03.2020 у справі №446/656/17.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Зазначені конституційні положення розвинуті в розділі II Конституції України. Тим самим право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

У пункті 54 Рішення у справі Пічкур проти України ЄСПЛ також зазначив про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що в цьому випадку є порушення конституційних прав позивачки на отримання належного пенсійного забезпечення.

Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, заява позивача про призначення пенсії від 12.03.2025 розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Харківській області й рішення про відмову в такому призначенні прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України, яким і не враховано період трудової діяльності позивачки до страхового стажу особи.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983 в Чернігівському середньому корппрофтехучилищі; період догляду за дітьми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 - річного віку; період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 продавцем в Крисківському споживчому товаристві магазині «Промтовари» згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Таким чином, враховуючи зарахований ГУ ПФУ в Харківській області страховий стаж позивачки 26 років 08 місяців 23 дні та стаж, підтверджений матеріалами справи за період навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983 в Чернігівському середньому корппрофтехучилищі; період догляду за дітьми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 - річного віку; період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 продавцем в Крисківському споживчому товаристві магазині «Промтовари», суд зазначає, що загальний стаж позивача на момент досягнення ним 60 років (06.04.2025) становить більше 32 роки, що є достатнім для призначення їй пенсії за віком відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV.

В частині вимог позивача про зобов`язання територіального органу ПФУ призначити пенсію, суд враховує таке.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі «ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішено.

Проте таке призначення в силу пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, відповідно до якого пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, має відбутись з 07.04.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку, про часткову обґрунтованість позовних вимог та наявність підставі для їх часткового задоволення у спосіб, визначений судом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з наявної у матеріалах справи квитанції від 29.04.2025 № 10 позивачкою під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

За наслідками розгляду справи судом задоволено всі заявлені позовні вимоги, хоча і частково, що носить кількісний показник.

Таким чином, суд вважає, що правильним буде визначення розміру компенсації позивачу судових витрат зі сплати судового збору виходячи з кількості, а не розміру задоволених / не задоволених позовних вимог, а саме, повернення позивачці за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково у визначений судом спосіб.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 19.03.2025 №/ПС 65 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : період навчання з 01.09.1980 по 17.07.1983 в Чернігівському середньому корппрофтехучилищі; період догляду за дітьми ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними 3 - річного віку; період роботи з 20.07.1983 по 14.08.1986 продавцем в Крисківському споживчому товаристві магазині «Промтовари» згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 07.04.2025 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі у розмірі 1211, 20 грн, сплаченого згідно із квитанцією від 29.04.2025 № 10.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14099344; місцезнаходження юридичної особи: пл. Свободи, Держпром, 3 під. 2 пов. м. Харків, 61022).

Суддя Марія ДУБІНА