Справа № 367/4324/25
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 367/4324/25 Суддя (судді) першої інстанції: Мерзлий Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності №693/1 про накладення адміністративного стягнення від 25.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 , № 693/1 від 25 березня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 КУпАП накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн., у зв`язку з неявкою 03.03.2025 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 у строк та місце, зазначені в повістці/розпорядженні/виклику.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Приписи статті 37 Закону №2232-ХІІ визначають порядок взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 37 Закону №2232 взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.

За положеннями частини 3 статті 37 Закону, призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

У разі декларування місця проживання особи за декларацією про місце проживання, поданою в електронній формі засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, взяття на військовий облік, зняття з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів здійснюється відповідними районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів в електронній формі, надісланих органами реєстрації через Єдину інформаційну систему Міністерства внутрішніх справ України до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016 року та від 30.12.2022 року № 1487.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

За визначенням у Законі України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

18.05.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ від 11.04.2024.

Абзацом четвертим підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2025 року позивачем отримана повістка №2509004 1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), у відповідності до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повинен з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_5 03.03.2025 року о 14:00 годин, причина виклику - для уточнення даних.

Водночас, згідно опису вкладення до листа, направленого ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 27.02.2025, який був відповідачем 28.02.2025, позивач направив: заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, пенсійне посвідчення, довідку МСЕК, тимчасове посвідчення, ідентифікаційний код, витяг з місця реєстрації, нотаріально звірений паспорт громадянина України.

Згідно з Витягом з Резерв+, військово обліковий документ сформований 31.03.2025 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано відстрочку у відповідності до п.1 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відстрочка дійсна до 09.05.2025 року.

Позивач зазначив, що 03 березня 2025 року приблизно о 14:00 год він та його дружина ОСОБА_3 на автомобілі під`їхали до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_5 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Після перенесеного інсульту, позивач не може самостійно пересуватись без сторонньої допомоги, тим паче сходами у будівлі. Дружина позивача зайшла до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 та повідомила співробітника ТЦК та СП, який відповідає за явку військовозобов`язаних за повісткою, про те, що позивач знаходиться біля будівлі ІНФОРМАЦІЯ_5 та не може піднятися по сходах. Співробітнику ТЦК та СП надала копії медичних документів про проходження стаціонарного лікування з повторним діагнозом інсульт та копії документів, необхідних для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, дружина позивача запропонувала співробітнику ТЦК та СП спуститись до входу у будівлю ТЦК та впевнитись у наявності позивача в автомобілі, на що останній відповів категоричною відмовою і сказав, що наданих документів достатньо і проблем у позивача не буде.

Крім того, позивач посилався на виписку із медичної карти стаціонарного хворого №25/2/624, згідно якої позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у клінічній лікарні «Феофанія» м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 21, а саме з 16.02.2025 року по 20.02.2025 року з діагнозом: інфаркт мозку внаслідок неуточненої закупорки або стенозу церебральних артерій 16.02.2025 року, повторний (2) ішемічний інсульт в басейні правої середньої мозкової артерії на тлі тромбозу правої внутрішньої сонної артерії (від 16.02.25р.), з вираженою дизартрією, дисфагією, лівобічною геміплегією, загально-мозковим синдромом. Виписується для подальшого амбулаторного лікування.

15 березня 2025 року із застосунку Резерв+ позивач дізнався про порушення правил військового обліку.

17 березня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 з приводу порушення правил військового обліку. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 офіцер обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_6 старший лейтенант ОСОБА_4 повідомив позивача, що останній не з?явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 03 березня 2025 року і склав на позивача протокол №693 про адміністративне правопорушення за ст. 210-1 КУПАП.

Крім того, суд звертає увагу, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного штрафу була отримана позивачем особисто в приміщені ІНФОРМАЦІЯ_8 31 березня 2025 року, про що у постанові зроблено відповідний запис: постанова проголошена 31 березня 2025 року та проставлений підпис позивача.

Суд критично ставиться до доводів позивача про його явку 03 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки ці обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами (виписка з журналу реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 , тощо). Водночас, позивачем не було надано доказів проходження подальшого амбулаторного лікування після 20.02.2025, що унеможливлювало його явку 03 березня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною третьою статті 210 КУпАП, а тому відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 травня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк