Справа № 399/870/24
Суддя: Шульженко В. В.
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 399/870/24
провадження № 2-а/399/9/2025
Рішення

Іменем України

08 липня 2025 року смт Онуфріївка

Суддя Онуфріївського районного суду Кіровоградської області Шульженко В.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №159/24 ІНФОРМАЦІЯ_1 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовані позовні вимоги тим, що 23.10.2024 відповідачем винесено оскаржувану постанову щодо позивача. Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №159/24 ОСОБА_1 пояснив, що 25.09.2025 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку зі станом здоров`я до чого є відповідний висновок, який може додати, але при собі не мав доказів, які б це підтверджували, при цьому, відповідний висновок наявний від 25.09.2024. Другий примірник протоколу ОСОБА_1 не був вручений, тож письмового нагадування про час та дату розгляду справи не мав.

Повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 не буда направлена йому за його місце проживання та, як наслідок, він не знав про необхідність з`явитися до вказаного органу. А саме, повістка була направлена за адресою АДРЕСА_1 , де він ніколи не проживав. Місце реєстрації проживання позивача АДРЕСА_2 . Зазначив, що під час складання протоколу позивач надав копію паспорта. Матеріали провадження не містять доказів направлення повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.09.2024 саме на адресу проживання позивача АДРЕСА_2 . Тому, позивач вважає, що він не був оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.09.2024 та ним не було порушено вимоги ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Відповідно відсутній склад адміністративного правопорушення.

Ухвалою суду від 13.12.2024 задоволено заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 16.12.2024 задоволено заяву про поновлення строку, визнано причину пропуску строку звернення до суду поважною, поновлено строку звернення до суду, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання, витребувано документи.

14.01.2025 надійшов відзив з пропущеним строком його подання, в якому просили відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, що у ньому зазначені.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, що у ньому зазначені.

Представник відповідача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, позицію виклали у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

04.04.2025 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши доводи представника позивача в судовому засіданні, врахувавши заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Із копії постанови №159/24 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП від 23.10.2024 (а.с.15, 76-77) судом встановлено, що відносно позивача відповідачем винесено вказану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 17000 грн, з тих підстав, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 у ході проведення оповіщення за призовом під час загальної мобілізації в особливий період викликався повісткою №3403, оповіщений і повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але у визначений строк 25.09.2024 не з`явився, без зазначення поважних причин та не надав підтверджуючих документів про причини неявки. У результаті чого він порушив вимоги ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП. Правопорушення підтверджується і актом про неявку особи, який взятий до уваги при розгляді справи.

Наведені положення ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 ст. 22 та ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які порушив військовозобов`язаний.

15.10.2024 відносно ОСОБА_1 офіцером мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №159/24 про адміністративне правопорушення (а.с.17, 67-68) про те, що 25.09.2024 о 08:00 год. не за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210 КУпАП. Цього ж дня ОСОБА_1 під підпис повідомлено, що розгляд справи відбудеться о 08:00 год. 23.10.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 надав пояснення, що 25.09.2024 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку зі станом здоров`я до чого є відповідний мед. висновок, який може додати.

Із копії інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я та відповіді Онуфріївської ЦРЛ з доданими до неї документами (а.с.20, 110-112) судом встановлено, що у період з 25.09.2024-26.09.2024 ОСОБА_1 мав тимчасову непрацездатність.

Судом встановлено, що зареєстрована та фактична адреса місця проживання позивача АДРЕСА_2 (а.с.21, 70).

Із копії розписки (а.с.74) судом встановлено, що ОСОБА_1 , повістку №3403 про виклик для уточнення облікових даних до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 25.09.2024 на 08:00 отримав 24.09.2025, чим, у свою чергу, спростовується твердження позивача, що він не був повідомлений належним чином про явку до відповідача.

Відповідно до п.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

За положеннями ч.3 ст. 22 зазначеного Закону у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, коли була оголошена перша хвиля часткової мобілізації у зв`язку з російською агресією.

За диспозицією ч.3 ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За положеннями ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;

2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;

4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;

5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд констатує, що відповідачем факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним належним доказом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не буру до уваги рапорт (а.с.73), оскільки останній адресований начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 підлеглою особою, містить інформативний, підсумовуючий характер з метою отримання резолюції щодо подальших дій, відповідно не є належним доказом винуватості позивача у інкримінованому правопорушенні.

Судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності через те, що останній що у ході проведення оповіщення за призовом під час загальної мобілізації в особливий період викликався повісткою №3403, оповіщений і повідомлений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але у визначений строк 25.09.2024 не з`явився, без зазначення поважних причин та не надав підтверджуючих документів про причини неявки.

Позивач надавав письмові пояснення під час складання протоколу про адміністративне правопорушення №159/24, де зазначав, що 25.09.2024 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку зі станом здоров`я до чого є відповідний мед. висновок, який може додати.

Як зазначено вище, із копії інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я та відповіді Онуфріївської ЦРЛ з доданими до неї документами (а.с.20, 110-112) судом встановлено, що у період з 25.09.2024-26.09.2024 ОСОБА_1 мав тимчасову непрацездатність.

Проте, вказане не взято відповідачем до уваги ні під час складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час винесення щодо позивача оскаржуваної постанови.

Відповідач не вжив заходів ні під час складання протоколу, ні під час розгляду справи відносно позивача щодо витребування інформації, відповідно не з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та за наявності поважної причини неявки позивача до відповідача, яка є документально підтверджена, притягнув останнього до адміністративної відповідальності.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про те, що позивач не з`явився на виклик до відповідача з поважних причин про що повідомив під час складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, що відповідач не взяв до уваги, не витребував відповідні документи, що сприяло б правильному вирішенню справи.

Тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин, яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала прямий умисел, спрямований на ухилення виконання військового обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки. Тобто, позивач мав знати, що його викликають у ТЦК, однак свідомо не з`явився, при цьому обов`язок довести вказану обставину лежить на відповідачу.

Тому суд вважає, що відповідачем не доведено, що позивач не з`явився до відділу без зазначення поважних причин та не надав підтверджуючих документів про причини неявки.

При першій можливості після тимчасової непрацездатності, позивач вказав причини неявки.

А тому, умисел відповідача на вчинення адміністративного правопорушення недоведений «поза розумним сумнівом».

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідачем не встановлено наявності у діях позивача суб`єктивної та об`єктивної сторони правопорушення.

Відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на даних протоколу, які фактично свідчили про відсутність в діях позивача суб`єктивної та об`єктивної сторони.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та за недоведеністю наявності в діях позивача адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП є недоведеним.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіляючи судові витрати судом зазначається наступне.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. та 908,40 грн за подання заяви про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, який передбачав, що судовий збір при оскарженні постанов про адміністративне правопорушення сплаті не підлягає, та зазначила, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Відповідно, враховуючи вищезазначене, судовий збір за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01.01.2024 становив 3028 грн., відповідно 0,2 його розміру складає 605,60 грн.

Отже, позивачем надмірно сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605,60 грн, який в порядку п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Напідставі вищезазначеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі всього 1514 грн (605,60+908,40).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.242-246, 286 КАС України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову №159/24 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП від 23.10.2024 винесену відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності з накладенням стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн., справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн).

Роз`яснити щодо надмірно сплаченого судового збору позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом (п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір").

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Онуфріївського районного суду

Кіровоградської області В.В. Шульженко