Справа № 640/9038/22
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року Справа№640/9038/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) про стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ), в якій просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) на користь позивача ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за період з 13.08.2014 по 01.06.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21.06.2022 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» справу №640/9038/22 передано на розгляд Донецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.04.2025 прийнято справу до провадження та залишено позов без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.04.2025 продовжено розгляд справи №640/9038/22. Вирішено розгляд справи проводити спочатку в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду 30.06.2025 витребувано у Головного управління Національної гвардії України додаткові докази по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач у спірний період часу проходив військову службу і перебував на грошовому забезпеченні військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. У період проходження військової служби позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправними, звернувся до суду за захистом порушеного права.

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України скористалась правом подання відзиву на адміністративний позов, зі змісту якого, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві вказує, що сам по собі факт наявності в позивача довідки від 01.12.2018 №4512 не дає підстави вважати його учасником бойових дій починаючи з 13.08.2014. За інформацією, що міститься у відповідача статус учасника бойових дій позивач набув на підставі рішення міжвідомчої комісії затвердженого протоколом № 3 Національної гвардії України від 23.03.2015. У зв`язку з чим, вважає, що позивач не може мати права на додаткову відпустку починаючи з 13.08.2014. Позивачем жодним належним чином не доведено ту обставину, що він набув статусу учасника бойових дій з 13.08.2014 та у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» отримав пільгу у вигляді додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком на 14 днів.

Зауважує, що на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач не був звільнений з військової служби. Як належним чином зазначено у витязі з наказу від 31.052018 року №108 підставою для виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 є переміщення ОСОБА_1 наказом командувача Національної гвардії України від 25.05.2018 № 67 о/с для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 .

Як встановлено пунктом 40 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України у разі переміщення по службі військовослужбовця з однієї військової частини до іншої для дальшого проходження військової служби дія контракту про проходження військової служби не припиняється. Окремі умови контракту за новим місцем служби можуть бути переглянуті та засвідчені підписами сторін контракту. Порядок надання невикористаної відпустки регулюється пунктом 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України яким унормовано, що у разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби. З додатків які подані разом з позовною заявою вбачається, що відповідач повідомляв позивача, що він може отримати необхідну виплату звернувшись до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, тобто за місцем проходження служби.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 з 2014 року проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, що не є спірним між сторонами.

31.05.2018 наказом № 108 капітана ОСОБА_1 , переміщеного наказом від 25.05.2018 №67 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно довідки від 01.12.2018 № 4512 виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України позивач брав безпосередню участь в антитерористичній операції з 13.08.2014.

Позивач набув статус учасника бойових дій на підставі рішення міжвідомчої комісії затвердженого протоколом № 3 Національної гвардії України від 23.03.2015.

Позивач має статус ветерана війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 11.11.2021.

Відповідно до довідки від 21.04.2022 виданої військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України позивач не отримував компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018 роки.

У відповідь на запит представника позивача від 14.02.2022, відповідачем листом від 21.04.2022 №1/66/8/3-475 повідомлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.08.2014 № 150 позивача було зараховано в списки особового складу військової частини та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2018 № 108 позивача було, виключено зі списків особового складу військової частини та переміщено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України. Пунктом 5 розділу XXXI наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам», яким керується Національна гвардія України, визначено - У рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання, ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Отримати інформацію стосовно нарахування та виплати додаткової відпустки, як учаснику бойових дій ОСОБА_1 за період з серпня 2014 по червень 2018 можна шляхом звернення до військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Позивач звернувся до суду з цим позовом, вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, належну за 2014 - 2018 роки.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. 8 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки».

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551) передбачено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка, додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці, додаткова відпустка за особливий характер праці, інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та від 06.12.1991 №1932-XII «Про оборону України» (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпустки. Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2018 роках додаткову відпустку, як учасник бойових дій, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону №3551-ХІІ.

Водночас, 14.05.2015 Законом України №426-XІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» (далі Закон №426-XІІІ) внесено зміни до таких законодавчих актів України, зокрема: 1. Кодекс законів про працю України доповнено статтею 77-2 такого змісту: «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни: учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік»; 2. У Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: 2) у пункті 12 статті 12 та пункті 17 статті 13 слова «одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік» замінити словами «одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік»; 3. Закон України «Про відпустки» доповнено статтею 162 такого змісту: «Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни: Учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Закон №426-XІІІ набрав чинності 06.06.2015.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що зміни до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині збереження грошового забезпечення, і положення щодо пільги учасникам бойових дій, а саме використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки саме із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, внесені Законом №426-VIII від 14.05.2015.

До цього часу передбачалось одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.

З огляду на зазначене, ураховуючи положення ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд дійшов до висновку, що позивач не мав права на одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік за 2014 рік.

Таким чином, підстави для виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2014 рік відсутні.

В той же час суд звертає увагу, що статус учасника бойових дій позивач набув лише на підставі рішення міжвідомчої комісії затвердженого протоколом № 3 Національної гвардії України від 23.03.2015, тоді як періодом виплати компенсації вказано 2014-2018 роки.

Проте, як слідує з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 31.05.2018 № 108, капітана ОСОБА_1 , переміщеного наказом від 25.05.2018 №67 о/с для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 31.05.2018.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке поширено на військовослужбовців Національної гвардії України статтею 2 Указу Президента України від 10.12.2008 № 1153.

Згідно п. 181 Положення № 1153/2008 щорічні додаткові відпустки можуть бути використані одночасно зі щорічною основною відпусткою або в інший строк з урахуванням побажання військовослужбовців та інтересів військової служби. Їх тривалість не впливає на тривалість щорічної основної відпустки. У разі переміщення військовослужбовця по службі невикористана ним відпустка (частина відпустки) надається за новим місцем військової служби.

Отже, з урахуванням вимог п. 181 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, після фактичного переміщення позивача по службі з військової частини НОМЕР_1 НГУ до військової частини НОМЕР_4 , невикористана ним додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, за 2015-2018 роки повинна надаватися за новим місцем військової служби.

Переміщення військовослужбовця на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої, яке передбачає виключення його зі списків особового складу однієї військової частини та зарахування до списків іншої, не є звільненням з військової служби і не покладає на відповідача обов`язок виплатити позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2028 роки.

Суд звертає увагу, що лише під час звільнення з військової служби, військовослужбовці мають право на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпуски.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, суду не надано доказів того, що позивач був звільнений з військової служби, а військова частина НОМЕР_1 НГУ є останнім місцем проходження військової служби.

За таких обставин, враховуючи, що право на грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій військовослужбовці мають лише в році звільнення з військової служби, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо посилання позивача на правові висновки Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені в рішенні від 16.05.2019, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019, за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18 (Пз/9901/4/19), то суд зазначає, що обставини вказаної справи, є відмінними від обставин даної справи, в якій позивач не був звільнений з військової служби, а переміщений для подальшого проходження служби в іншу військову частину.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв правомірно, прав позивача не порушував, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати сторони у справі не понесли.

Керуючись статями 9, 19, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про стягнення грошової компенсації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В.Загацька