Справа № 400/3318/25
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р. № 400/3318/25

м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Устинова І.А. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідачаТериторіальне управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, вул. Олексія Вадатурського, 14,м. Миколаїв,54005,

треті особиДержавна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6,м. Київ,01601,

провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (відповідач 1), за участю третьої особи - Державної судової адміністрації України, в якому просила:

- визнати протиправними дії Територіального управління ДСА України в Миколаївській області щодо нарахування та виплати судді Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 березня 2025 року по 25 березня 2025 року, компенсації за невикористану частину відпустки: тривалістю 26 робочих днів за період з 08.07.2022 по 08.07.2023 року, тривалістю 19 робочих днів за період з 08.07.2024 по 25.03.2025 року та тривалістю 15 календарних днів станом на 28.09.2022 року та вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, використовуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, у сумі 2102 грн;

- зобов`язати Територіальне управління ДСА України в Миколаївської області здійснити перерахунок виплаченої ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 березня 2025 року по 25 березня 2025 року, компенсації за невикористану частину відпустки: тривалістю 26 робочих днів за період з 08.07.2022 по 08.07.2023 року, тривалістю 19 робочих днів за період з 08.07.2024 по 25.03.2025 року та тривалістю 15 календарних днів станом на 28.09.2022 року та вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн., та виплатити нараховану суму суддівської винагороди та інші виплати, з урахуванням вже проведених виплат та відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- визнати протиправними дії ДСА України щодо не забезпечення ТУ ДСА України в Миколаївській області в повному обсязі в асигнуваннях на проведення видатків з виплати суддівської винагороди за період з 01 березня 2025 року по 25 березня 2025 року, компенсації за невикористану частину відпустки: тривалістю 26 робочих днів за період з 08.07.2022 по 08.07.2023 року, тривалістю 19 робочих днів за період з 08.07.2024 по 25.03.2025 року та тривалістю 15 календарних днів станом на 28.09.2022 року та вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2025 року, розміром 3028,00 грн;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити виділення бюджетних асигнувань Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Миколаївській області для проведення видатків з виплати суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01 березня 2025 року по 25 березня 2025 року, компенсації за невикористану частину відпустки: тривалістю 26 робочих днів за період з 08.07.2022 по 08.07.2023 року, тривалістю 19 робочих днів за період з 08.07.2024 по 25.03.2025 року та тривалістю 15 календарних днів станом на 28.09.2022 року та вихідної допомоги у розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розміром 3028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач нараховує та виплачує позивачці суддівську винагороду, застосовуючи для визначення базового розміру посадового окладу судді розмір прожиткового мінімуму 2102 грн., який встановлений ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 та ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025, що суперечить п.2 ч.3 ст.135 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

Відповідач відзиви суду не надали. Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 11.04.2025 надсилалась через е-суд та була ними отримана, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідив докази, суд дійшов наступного висновку.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 09 лютого 2012 № 4373 VI мене, ОСОБА_1 , обрано безстроково на посаду судді Арбузинського районного суду Миколаївської області.

Наказом голови Арбузинського районного суду Миколаївської області № 1-ос від 27.09.2021 року мені встановлено щомісячну доплату за вислугу років, що становить 20 років у розмірі 50% посадового окладу, що підтверджується копією наказу, яка додається до позову.

Рішенням ВРП № 609/0/15-25 від 25.03.2025 року мене звільнено з посади судді Арбузинського районного суду Миколаївської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Відповідач виплачував позивачці суддівську винагороду за з 01 березня по 25 березня 2025 року, а також у зв`язку з виходом у відставку мені повинна бути нарахована компенсацію за невикористану частину відпустки: тривалістю 26 робочих днів за період з 08.07.2022 по 08.07.2023 року, тривалістю 19 робочих днів за період з 08.07.2024 по 25.03.2025 року та тривалістю 15 календарних днів станом на 28.09.2022 року, обчислені виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024, з 1 січня 2025, в розмірі 2 102 грн.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом № 1402-VIII.

У преамбулі Закону № 1402-VIII зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 24.04.2025 по справі № 240/9028/24 щодо питання наявності підстав для застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 1 січня календарного року відповідно до абзацу четвертого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік та абзацу четвертого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік, для розрахунку посадового окладу позивачки у спірному періоді Велика Палата Верховного Суду зазначила таке.

Закон № 966-XIV дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, за змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб було встановлено у розмірі 2684 гривні.

Водночас згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, було встановлено у розмірі 2102 гривні.

Аналогічно абзацом четвертим статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.

Отже, окремими приписами законів України Про Державний бюджет України на 2023 рік, ;Про Державний бюджет України на 2024 рік з 1 січня 2023 року та з 1 січня 2024 року відповідно встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

У цьому аспекті Велика Палата Верховного Суду зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік та абзацу п`ятого статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2024 рік є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивачки, відповідач-1 діяв на законних підставах.

Водночас викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Велика Палата Верховного Суду не погоджується з наведеними висновками з таких міркувань.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) про якість судових рішень вказала, що судді повинні послідовно застосовувати закон. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, на це слід чітко вказувати в рішенні (пункт 49).

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики.

У пункті 70 рішення від 18 січня 2001 року у справі Чепмен проти Сполученого Королівства (Chapman v. the United Kingdom, заява № 27238/95) Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.

Причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), зміни суспільного контексту.

Отже, Велика Палата Верховного Суду має відступати від попередніх висновків Верховного Суду чи конкретизувати їх за наявності для цього належної підстави. Так, вона може повністю відмовитися від певного висновку на користь іншого або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм. З метою забезпечення єдності та сталості судової практики причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин у певній сфері або їх правового регулювання.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначає про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду нагадує, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від правової позиції, викладеної в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, може не вказувати всі такі рішення, оскільки суд відступає від правової позиції, а не від судових рішень.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 дійшла висновку, що немає правових підстав для перерахунку суддівської винагороди з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 3028 грн., тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області (вул. Олексія Вадатурського, 14,м. Миколаїв,545) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов