Справа № 160/32544/24
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/32544/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 ( суддя Голобутовський Р.З.) в адміністративній справі №160/32544/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати п. 2.23 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2022 №249;

визнати протиправним та скасувати п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 №259;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.09.2022 по 02.12.2022 та додаткову винагороду в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць за період з 01.09.2022 по 02.12.2022;

визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 №8312 Про результати службового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що перебуваючи на бойовій позиції біля м. Бахмут Донецької області він отримав контузію та його було направлено до м. Павлоград, де він почав проходити медичне обстеження та лікування отриманої контузії. Вказує, що факт отримання бойового травмування, місце та період лікування підтверджується доказами, що наявні в матеріалах позовної заяви. Позивач зазначив, що 14.09.2022 вибув з госпіталю та прибув до пункту тимчасової дислокації (ПТД) в АДРЕСА_1 , як було наказано йому командиром. Прибувши до ПТД він звернувся до лікаря частини для диспансерного нагляду та отримання ліків, як було рекомендовано лікарями госпіталю в/ч НОМЕР_2 . В подальшому в ПТД він продовжив реабілітацію та приймав ліки. 03.10.2022 позивач прибув до АДРЕСА_2 доповів старшому по пункту постійної дислокації про прибуття і останній повідомив про необхідність прибути до стройової частини для подання рапортів про прибуття. У стройовій частині позивачу стало відомо, що його оголошено таким, що самовільно залишив місце несення служби з 18.09.2022. Втім, позивач вказує, що він не залишав 18.09.2022 самовільно місце несення служби. З зазначених причин вважає, що спірні накази командира в/ч НОМЕР_1 є передчасними, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки обставини самовільного залишення місця несення служби не повністю з`ясовані, а службове розслідування проведено поверхнево. Крім того, позивач вказав, що відповідач, не нарахувавши грошове забезпечення, премію та додаткову винагороду за період з 18.09.2022 по 02.12.2022, порушує право позивача на їх отримання, тому позивач був змушений звернутися суду за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі

Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2022 на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року Про загальну мобілізацію ОСОБА_1 був призваний до військової служби у Збройних Силах України, що підтверджується військовим квитком серія НОМЕР_3 .

31.08.2022 відбувся обстріл з танку та артилерії позиції 4 мотопіхотної роти НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону біля населеного пункту Бахмут, Донецької області, з напрямку населеного пункту Покровське, внаслідок чого, виконання бойових завдань, отримав поранення старший солдат ОСОБА_1 , а саме: закрита черепно-мозкова травма, акубаротравма.

За фактом бойового травмування старшого солдата ОСОБА_1 командира НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону підполковником ОСОБА_2 була здійснена доповідь та надіслана довідка-доповідь від 31.08.2022 до штабу військової частини НОМЕР_1 .

Вказані обставини підтверджуються наказом командира військової частини НОМЕР_5 №8022 від 25.09.2022 Про результати службового розслідування.

Згідно зі змістом виписного епікризу № 3883 від 13.09.2022, виданого військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_1 надійшов на лікування 03.09.2022; виписка 13.09.2022 до військової частини НОМЕР_1 . Звільнено від виконання службових обов`язків на 3 дні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 №249 від 19.09.2022 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, вирішено вважати таким, що 18 вересня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також вирішено виключити з котлового забезпечення військової частини з 19 вересня 2022 року; виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 18 вересня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 №7611 від 20.09.2022 Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини в умовах воєнного стану 18.09.2022 року номером обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 призначено службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 №259 від 29.09.2022 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб,- до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади від 29 вересня 2022 року №219-рс, УВІЛЬНИТИ від займаних посад та ЗАРАХУВАТИ в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 29 вересня 2022 року: старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 №7611 від 20.09.2022 Про призначення службового розслідування, 30.09.2022 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини в умовах воєнного стану 18.09.2022 року номером обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 та складно Акт службового розслідування від 30.09.2022.

Зі змісту Акта службового розслідування від 30.09.2022 видно, що, зокрема, 18.09.2022 о 19:00 під час перевірки особового складу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_3 . Здійснені розшукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, його місце перебування було невідоме.

Старший солдат ОСОБА_5 про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення, посадовим особам мотопіхотного батальйону не доповідав, клопотань про надання йому відпустки не подавав.

Станом на момент завершення службового розслідування старший солдат ОСОБА_5 до розташування підрозділу не повернувся.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 №8312 від 30.09.2022 Про результати службового розслідування вирішено:

1. Питання щодо притягнення або непритягнення номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, 6 статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей I, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_7 .

2. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_5 згідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_6 з 18.09.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.

3. Заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальнику відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 направити копію матеріалів службового розслідування до органів досудового розслідування для прийняття правового рішення протягом 10 діб з дати підписання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування.

Відтак, позивач, не погоджуючись із вказаними обставинами, що були встановлені відповідачем, звернувся до суду із цією позовною заявою.

Так, як встановлено судом, позивач фактично обґрунтовує заявлені вимоги тим, що фактично його відсутність у військовій частині пов`язана з необхідністю проходження медичних обстежень та лікування.

З цього приводу позивач посилається на те, що 14.09.2022 вибув з госпіталю та прибув до пункту тимчасової дислокації (ПТД) в АДРЕСА_1 , як було наказано йому командиром.

Прибувши до ПТД він звернувся до лікаря частини для диспансерного нагляду та отримання ліків, як було рекомендовано лікарями госпіталю в/ч НОМЕР_2 . У подальшому в ПТД він продовжив реабілітацію та приймав ліки. З цими обставинами позивач пов`язує необґрунтованість висновків службового розслідування щодо самовільного залишення військової частини.

Суд першої інстанції вважав доведеними обставини, які відповідач розцінив як порушення позивачем службової дисципліни, що вразилися у безпідставному залишенні місця несення служби.

Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенні у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 цього Закону встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260.

Отже, вирішуючи питання чи допустив відповідач протиправну бездіяльність, коли не нарахував та не виплатив позивачу грошове забезпечення та спірну додаткову винагороду за спірний період, слід встановити доведеність обставин щодо факту самовільного залишення позивачем місця несення служби.

Щодо вимог визнати протиправними та скасувати п. 2.23 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2022 №249, а також п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 №259.

Самовільне залишення військової частини доводиться шляхом службового розслідування, яке проводить військова частина, та подальшого звернення до правоохоронних органів, якщо дії підпадають під кримінальну відповідальність. Важливою є фіксація факту відсутності військовослужбовця, причин його відсутності та подальше встановлення обставин, що призвели до СЗЧ.

Військова частина зобов`язана провести службове розслідування щодо факту самовільного залишення військовослужбовцем частини. В рамках розслідування встановлюються:

-коли і як військовослужбовець залишив частину,

-причини відсутності,

-чи були поважні причини для відсутності,

-обставини, що перешкоджали поверненню.

Якщо розслідування встановлює, що військовослужбовець залишив частину без поважних причин і це кваліфікується як правопорушення, військова частина звертається до відповідних правоохоронних органів, таких як Державне бюро розслідувань, для подальшого розслідування та притягнення до відповідальності, якщо це необхідно.

У випадку, якщо відсутність військовослужбовця у частині становить кримінальне правопорушення, зокрема, якщо це самовільне залишення частини в умовах воєнного стану, настає кримінальна відповідальність, передбачена статтею 407 Кримінального кодексу України.

З матеріалів справи встановлено, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №249 від 19.09.2022 року старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, вирішено вважати таким, що 18 вересня 2022 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань в районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

Також вирішено виключити з котлового забезпечення військової частини з 19 вересня 2022 року; виключити з грошового та речового забезпечення військової частини з 18 вересня 2022 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №7611 від 20.09.2022 «Про призначення службового розслідування» за фактом самовільного залишення частини в умовах воєнного стану 18.09.2022 року номером обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 призначено службове розслідування.

Наказом командира військової частини НОМЕР_5 №259 від 29.09.2022 відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (якщо військовослужбовці відсутні понад десять діб,- до повернення військовослужбовців у військову частину або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми чи оголошення померлими, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі), нижчепойменованих осіб солдатського та сержантського складу, які виведені в розпорядження наказом командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади від 29 вересня 2022 року №219-рс, УВІЛЬНИТИ від займаних посад та ЗАРАХУВАТИ в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу військової частини, з 29 вересня 2022 року: старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_3 , номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону, у зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_5 №7611 від 20.09.2022 Про призначення службового розслідування, 30.09.2022 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини в умовах воєнного стану 18.09.2022 року номером обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_4 та складно Акт службового розслідування від 30.09.2022.

Зі змісту Акта службового розслідування від 30.09.2022 видно, що, зокрема, 18.09.2022 о 19:00 під час перевірки особового складу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 було виявлено відсутність старшого солдата ОСОБА_3 . Здійснені розшукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав, його місце перебування було невідоме.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи та з урахуванням обставин, на які посилається позивач встановлено, що 14.09.2022 року він вибув з госпіталю та прибув до пункту тимчасової дислокації в (ПТД) в м. Бахмут, як було наказано йому командиром. Прибувши до пункту тимчасової дислокації, він звернувся до лікаря частини для диспансерного нагляду та отримання ліків, як було рекомендовано лікарями госпіталю в/ч НОМЕР_2 . В подальшому в пункті тимчасової дислокації він продовжив реабілітацію.

Досліджуючи результати службового розслідування (ас44,45), колегія суддів зазначає, що офіцером-психологом 2 мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 , не обґрунтовано підстав, з яких поясненням старшого лейтенанта ОСОБА_8 , лейтенанта ОСОБА_9 , молодшого сержанта ОСОБА_10 (ас47,48) надано перевагу над поясненнями солдата ОСОБА_11 , командира кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_12 , а також пояснень самого ОСОБА_1 ..

Крім цього, переглядаючи справу, апеляційний суд встановив відсутність належного фіксування факту відсутності позивача в означений у висновку період на місці несення служби, також звертає увагу на неврахування відповідачем того, яке саме місце несення служби було залишено, а також не з`ясуванні поважності причин відсутності позивача та ненаданні належної оцінки тому факту, що після повернення із стаціонарного лікування 14.09.2022 року, прибувши до пункту тимчасової дислокації в АДРЕСА_1 , позивач звернувся до лікаря військової частини для диспансерного нагляду та отримання ліків.

Відповідно до витягу з наказу від 20.10.2023 року №814 командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), призупинено дію контракту про проходження військової служби у ЗСУ старшого солдата ОСОБА_1 (ас38 зворот.)

Колегія суддів звертає увагу, що для військовослужбовця військової служби за контрактом відповідальність за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, настає в разі не з`явлення вчасно на службу без поважних причин після будь-якого перебування поза межами частини, або навіть коли останній повернувся до частини, але не доповів про прибуття відповідному командиру (начальнику), не приступив до виконання обов`язків військової служби.

Оскільки військовослужбовці служби за контрактом розпоряджаються вільним від служби часом за власним розсудом, що передбачено контрактом, початковим моментом не з`явлення на службу є день, в який вони повинні були прибути на службу, але не прибули.

За таких обставин, для доведення наявності складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК, як зазначено у витягу з наказу №8312 від 30.09.2022 року про результати службового розслідування» (ас 44,45), необхідність підтвердження доказами чи матеріалами службового розслідування факту зникнення ОСОБА_1 з місця несення служби взагалі відсутня.

В даному випадку суд апеляційної інстанції встановив, що висновки відповідача, якими він мотивував наявність підстав для застосування до позивача спірних наслідків, не підтверджені доказами, які б беззаперечно вказували на самовільне залишення ним місця несення служби та не відповідають вимогам обґрунтованості, оскільки не містять всіх відомостей, які повинні враховуватися при доведеності факту самовільного залишення місця несення служби.

Щодо зобов`язання виплатити грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 30 000 грн.

На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів , - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

В цій постанові Кабінет Міністрів України визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, підстави та розмір вищевказаної додаткової винагороди.

Конкретизація умов, визначених пунктом 1 Постанови №168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними постановою від 07.07.2022 № 793 (застосовується з 24.02.2022 року), Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1, яким встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 №1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).

Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 року № 248/1217, від 25.03.2022 року №248/1298, від 18.04.2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022 року), Окреме доручення від 23.06.2022 року № 912/з/29.

В Окремому дорученні від 23.06.2022 року № 912/з/29, яке діяло протягом спірного періоду, Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.

Пунктом 3 цього окремого доручення встановлено райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

*бойовий наказ (бойове розпорядження);

*журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

*рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Пунктом 5 цього ж Окремого доручення встановлено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн або 30 000 грн здійснювати на підставі наказів:

-командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини;

-керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин.

Підпунктом 9.7 пункту 9 встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн та 30 000 грн не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення, оголошене наказом командира (начальника).

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №8312 від 30.09.2022 «Про результати службового розслідування» вирішено:

1. Питання щодо притягнення або непритягнення номера обслуги 1 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки НОМЕР_4 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби в умовах воєнного стану та за порушення вимог абзаців 1, 2, 4, 6 статті 11, статей 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей I, 2, абзацу 1, 5 ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення до військової частини НОМЕР_7 .

2. Помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_5 згідно до п.5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 р. № 260, не нараховувати грошове забезпечення старшому солдату ОСОБА_6 з 18.09.2022 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам в цій частині вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Виплата винагороди є благом, право на яке у військовослужбовця виникає у зв`язку з участю у бойових діях / заходах, але це право не залежить від бажання цього військовослужбовця, брати чи не брати таку участь.

В даному випадку, не йдеться про соціальні або економічні права військовослужбовців, права і свободи, гарантовані Конституцією України.

Отже, приймаючи до уваги ту обставину, що факт самовільного залишення місця несення служби позивачем є не доведеним, колегія суддів вважає, що відповідач допустив протиправної бездіяльності, коли не нарахував та не виплатив позивачу грошове забезпечення за спірний період.

Водночас, приймаючи до уваги ту обставину, що у звязку з перебуванням на лікуванні з підстав отримання поранення, позивач не приймав участь у бойових діях, не притягався до виконання бойових (спеціальних) завдань, колегія суддів вважає, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності, коли не нарахував та не виплатив позивачу спірну додаткову винагороду за спірний період.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 в адміністративній справі №160/32544/24скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.09.2022 №8312 Про результати службового розслідування.

Визнати протиправним та скасувати п. 2.23 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.09.2022 №249.

Визнати протиправним та скасувати п. 35 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2022 №259.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з 18.09.2022 по 02.12.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 30 червня 2025 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова