Справа № 946/9216/24
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/9216/24
Провадження № 2-а/946/20/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

14.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 1/11788 від 07.11.2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, закрити справу про адміністративне правопорушення, стягнути з відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.10.2024 року йому була вручена повістка про явку до ІНФОРМАЦІЯ_3 08.10.2024 року, проте у вказаний час він до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, посилаючись на те, що вказана повістка не відповідає вимогам чинного законодавства, тому не породжує для нього жодних обов`язків, а також вона не містить реєстраційного номеру. На підставі викладеного просив оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі закрити.

18.11.2024 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

31.01.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 надати належним чином завірені копії матеріалів адміністративної справи за постановою № 1/11788 від 07.11.2024 року за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

11.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 на виконання ухвали суду від 31.01.2025 року надав до суду копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення, за наслідками якої винесено постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП № 1/11788 від 07.11.2024 року, які складають з: копії постанови № 1/11788 від 07.11.2024 року; копії протоколу № 485 від 07.11.2024 року; копії розписки про вручення повістки від 07.10.2024 року.

25.03.2025 року представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_6 надав відзив, у якому просив: поновити строк на надання відзиву на позовну заяву; у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 є неналежним відповідачем.

14.04.2025 року ОСОБА_1 надав до суду клопотання про заміну первісного відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 на належного - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.04.2025 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області замінено відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, належним відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

В судове засідання представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, а саме на 07.07.2025 року о 09 год. 45 хв. повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки, яка була вручена представнику 12.06.2025 року. Заяву про відкладення розгляду справи не надав, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не направив.

Відповідно до ст. 229 КАС України, у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Згідно статті 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .

Відповідно до частини першої статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно частини першої статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Судом встановлено, що 07.11.2024 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 винесено постанову №1/11788, з якої вбачається, що 07 листопада 2024 року о 10 год. 00 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за зверненням 1/10639 від 14.10.2024 року працівниками поліції було доставлено громадянина ОСОБА_1 , як такого, що не прибув по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.10.2024 року, яка була вручена під особистий підпис 07.10.2024 року. Таким чим, порушив Правила військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів, а саме пп.2, п.1 ПКМУ №1487 від 30.12.2022 року, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів.

У силу приписів ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом встановлено, 07.10.2024 року позивач отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.10.2024 року о 09 год. 00 хв., що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, в якій ОСОБА_1 зазначив дату одержання 07.10.2024 року та поставив особистий підпис, а також вказав свій номер мобільного телефону НОМЕР_1 , який збігається з номером мобільного телефону, зазначеного в анкетних даних позивача у позовній заяві.

Отже позивач повинен був з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці 08.10.2024 року о 09 год. 00 хв., проте не з`явився. Доказів поважності причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 по повістці 08.10.2024 року о 09 год. 00 хв., позивачем суду не надано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, було введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: порушення призовниками, військовозобов?язаними та резервістами правила військового обліку.

При цьому диспозиція адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до інших нормативно-правових актів, які визначають правила військового обліку.

Так, стаття 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» визначає, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Правила), який є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Відтак, позивач мав обов`язок прибути до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема у строк, що вказаний у повістці.

Більш того, самим позивачем не спростовується та визнається отримання ним повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 08.07.2024 року о 09 год. 00 хв.

При цьому, суд вважає неспроможними надані позивачем доводи на обґрунтування позовної заяви в частині невідповідності повістки вимогам чинного законодавства, зокрема щодо відсутності на ній реєстраційного номеру, оскільки зазначене не звільняє позивача від виконання покладених на нього обов`язків. Також позивач не був позбавлений права звернення до відповідного органу зі скаргою на дії групи оповіщення.

В свою чергу, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що постанова 1/11788 від 07.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_1 на підставі та в межах повноважень, наданих представнику територіального центру комплектування та соціальної підтримки, у спосіб, що передбачені Конституцію України та чинним законодавством України, за наявністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає не необхідним вирішити питання про розподіл судових витрати, у зв`язку з чим зазначається наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

18 березня 2020 року Великою Палатою Верховного Суду за наслідком розгляду касаційних скарг у адміністративній справі №543/775/17 ухвалено постанову, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, слід враховувати висновок Великої Палати Верховного Суду, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 року з 01 січня встановлений у розмірі 3028, 00 грн.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 605, 60 грн.

Судом встановлено, відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 14.11.2024 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., що удвічі перевищує розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цього позову до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

За таких обставин, внесений позивачем судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп., є більшим розміром, ніж встановлено законом - 605 грн. 60 коп., у зв`язку з чим сума надмірно сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 139, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження: АДРЕСА_2 А, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення № 1/11788 від 07.11.2024 року - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) надмірно сплачений судовий збір за подання позовну в розмірі 605,60 гривень, сплаченого відповідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.0..1 від 14.11.2024 року.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.07.2025 року.

Суддя: О.О.Бурнусус