Справа № 200/4040/25
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року Справа№200/4040/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника, адвоката Пікуліна Романа Миколайовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати позивачу нарахованої пенсії в розмірі 291 747,74 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача нараховану, але не виплачену пенсію в розмірі 291 747,74 грн.

Ухвалою суду від 6 червня 2025 року позовна заява залишена без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду належного документа про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в розмірі 2333,98 грн (а.с. 11-12).

13 травня 2025 року до суду надійшла заява позивача щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію по платіжній інструкції на переказ готівки № 29 від 11 червня 2025 року про сплату судового збору у розмірі 2334,00 грн (а.с. 15-17).

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати суду відзив на позовну заяву та докази на підтвердження зазначеного у відзиві (а.с. 19).

27 червня 2025 року судом отримано від відповідача відзив на позов та додаткові докази (а.с. 24-32).

27 червня 2025 року від Головного управління ДПС у Донецькій області до суду надійшло клопотання, в якому відповідач просив суд провести розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та визнати явку позивача у судове засідання обов`язковою в режимі відеоконференції (а.с. 34-35).

Ухвалою суду від 1 липня 2025 року відмовлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції та обов`язкову особисту участь позивача у судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 5 год 30 хв 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими відповідними законами, дія воєнного стану неодноразово продовжувалась та станом на час розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За час перебування у відповідача на обліку позивачеві нараховано, але не виплачено пенсію в розмірі 291 747,74 грн.

Спору відносно розміру нарахованої заборгованості з виплати пенсії між сторонами немає.

За поясненням відповідача заборгованість не виплачується у зв`язку з відсутністю фінансування територіального управління, яке не є володільцем та безпосереднім розпорядником коштів.

Позивач вважає бездіяльність відповідача з виплати йому нарахованої пенсії за минулі періоди протиправною, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом (а.с. 1-2).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зазначило наступне.

За матеріалами електронної пенсійної справи позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області з дислокацією у м. Сєвєродонецьк як внутрішньо переміщена особа та отримувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі заяви № 4189 від 16 грудня 2021 року ОСОБА_1 було взято на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області у зв`язку зі зміною місця реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Починаючи з лютого 2022 року по теперішній час виплата пенсії позивачу проводиться шляхом включення нарахованого місячного розміру пенсії до сформованої відомості на виплату пенсій з подальшим зарахуванням на поточний рахунок, відкритий в банківській установі АТ «Ощадбанк».

Заборгованість за період з 15 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року (далі минулий період) складала 295 705,78 грн.

Механізм виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), які не виплачено за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам органами Пенсійного фонду України, визначений Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 (далі Порядок № 1165).

Відповідно до Порядку № 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішень суду, що набрали законної сили, проводяться отримувачам за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік.

Сума коштів на погашення заборгованості з пенсії пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб визначена у бюджеті Пенсійного фонду України на 2023 2024 роки.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2023 року № 631 (зі змінами).

Протягом 2023 року відповідно до Порядку № 1165 проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень: в липні 2023 року - 557,32 грн, у вересні - 2023 року 2093,00 грн, у жовтні 2023 року - 1303,00 грн, у листопаді 2023 року - 4,10 грн та у грудні 2023 року - 0,62 грн.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2024 року № 1156.

В грудні 2024 року відповідно до Порядку № 1165 проведено виплату коштів на погашення заборгованості в межах бюджетних призначень: за жовтень 2024 року - 2361,00 грн, за листопад 2024 року - 2361,00 грн, за грудень 2024 року - 2361,00 грн.

Таким чином, загальна сума виплачених позивачу заборгованості з пенсійних виплат за минулий період склала 11 041,04 грн.

Залишок невиплачених ОСОБА_1 пенсійних виплат за минулий період складає 284 664,74 грн.

Бюджет Пенсійного фонду України на 2025 рік на сьогодні не затверджено.

Таким чином, подальша виплата заборгованості з пенсійних виплат за минулий період, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, буде проводитись Головним управлінням в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету Пенсійним фондом України відповідно до вимог Порядку № 21-2 після затвердження бюджету Пенсійного фонду України на 2025 рік (а.с. 24-26).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), є громадянином України, паспорт серії НОМЕР_1 від 22 лютого 2013 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; місце проживання згідно із довідкою ВПО від 9 грудня 2021 року № 1423-, АДРЕСА_2 (а.с. 4-5).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем (а.с. 27).

Як встановлено судом за наявними у справі матеріалами, позивач перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області з дислокацією у м. Сєвєродонецьк; на підставі заяви № 4189 від 16 грудня 2021 року позивача було взято на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області у зв`язку зі зміною місця реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, де він перебуває на обліку і зараз як одержувач пільгової пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як внутрішньо переміщена особа з 15 грудня 2018 року (а.с. 6, 30-32, 24-26).

З 1 лютого 2022 року відповідачем поновлено поточне нарахування та виплату позивачу пенсії, а також нараховано заборгованість з пенсії за період з 15 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року в розмірі 295 705,78 грн (а.с. 30-32, 24-26).

12 березня 2024 року позивач звернувся до відповідача зі зверненням, яке зареєстровано за № 5887/П-0500-24, щодо виплати заборгованості по пенсійних виплатах (а.с. 6).

Листом від 8 квітня 2024 року (вих. № 8127-5887/П-02/8-0500/24) Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомила позивачу наступне.

Пенсійне забезпечення внутрішньо переміщених осіб здійснюється згідно з чинним законодавством, у тому числі з урахуванням вимог Закону України від 20 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (зі змінами).

Пунктом 1 зазначеної постанови визначено, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяці їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Передбачений окремий порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165.

Суми пенсій за минулий період обліковані Головним управлінням, виплата проводиться відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165 «Про затвердження Порядку виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), невиплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території».

Відповідно до вказаної постанови позивачу проведено виплату коштів на погашення заборгованості: в липні 2023 року 557,32 грн, у вересні 2023 року 2 093,00 грн, у жовтні 2023 року 1 299,47 грн і 3,53 грн, у листопада 2023 року 4,10 грн, у грудні 2023 року 0,62 грн.

Залишок пенсійних виплат за період з 1 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року склав 291 747,74 грн.

Подальша виплата заборгованості з пенсійних виплат за минулий період, буде проводитись в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету Пенсійним фондом України (а.с. 6).

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому пенсію за період з грудня 2018 року по січень 2022 року (включно), позивач через свого представника звернувся до суду із даним позовом.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; […] 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; […] 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами ст. 47 Закону № 1058-VI пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд зауважує, що право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-VI нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження строком з нарахуванням компенсації втрат.

Жодних змін до Закону № 1058-VI з приводу відтермінування строків виплати призначеної пенсіонером пенсії Верховною Радою не вносилось.

Щодо посилань відповідача на Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 9 грудня 2021 року № 35-1) та постанову Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1165, якою затверджено Порядок виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території», в тому числі недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає, що частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено порядок пенсійних виплат, є Закон № 1058-IV; інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Встановлення Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій внутрішньо переміщеним особам, а також встановлення постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року № 21-2 порядку черговості виконання рішень суду щодо виплати заборгованості з пенсії не звільняє Державу в особі уповноваженого органу (Пенсійного фонду України) від обов`язку виконання приписів Закону № 1058-VI та здійснення такої виплати у визначений законом строк та не може позбавляти особу права на своєчасне отримання належних їй сум пенсій.

Суд вважає за необхідне зазначити, що тривала не сплата особі належних їй пенсійних виплат є втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Також таке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у п.п. 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі «ТОВ «Полімерконтейнер» проти України» (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Хентріх проти Франції», від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та «Кушоглу проти Болгарії», N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений саме законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Враховуючи наведене, суд висновує, що належні (законні) правові підстави для не виплати позивачу пенсії на період з 15 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року відсутні.

Щодо посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, п.п. 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23). У п. 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п.п. 48 та 40 цих рішень відповідно).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Як встановлено судом, відповідачем позивачеві частково виплачено заборгованість з пенсії за період з 15 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року у 2023 та 2024 роках (в загальній сумі 11 041,04 грн) і станом на час розгляду справи (як і станом на час звернення до суду із даним позовом) залишок не сплаченої заборгованості за вказаний період складає 284 664,74 грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості з пенсії підлягають задоволенню.

При цьому позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача сплатити позивачу заборгованість з пенсії у розмірі 291 747,74 грн підлягають частковому задоволенню стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 284 664,74 грн.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Згідно з квитанцією по платіжній інструкції на переказ готівки № 29 від 11 червня 2025 року, а також з випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Держбюджету України, позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 2333,98 грн (а.с. 17, 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог […].

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 291 747,74 грн, за висновком суду станом на час звернення позивача до суду із даним позовом розмір заборгованості склав 284 664,74 грн (що складає 97,57% від заявленої у позові суми).

Беручи до уваги приписи ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати останнього зі сплати судового збору в розмірі 2277,26 грн (2333,98 грн * 97,57%).

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виплати ОСОБА_1 в повному обсязі нарахованої заборгованості з пенсії за період з 15 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість з пенсії за період з 15 грудня 2018 року по 31 січня 2022 року в розмірі 284 664 (двісті вісімдесят чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн 74 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, зареєстроване місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 2277 (дві тисячі двісті сімдесят сім) грн 26 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна