Справа № 400/8746/24
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8746/24

Перша інстанція: суддя Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів Бойка А.В., Єщенка О. В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 22.08.2024 №49/03-07р «Про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- визнати, що свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 19.04.1981, актовий запис 28, належить ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії в разі втрати годувальника, відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що після досягнення пенсійного віку вона звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

Далі позивач пояснює, що рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області у призначенні такої пенсії відмовлено, з огляду на не підтвердження родинних стосунків, зокрема, невідповідність запису ім`я по-батькові у паспорті та у свідоцтві про шлюб, а саме: замість « ОСОБА_4 » у свідоцтві записано « ОСОБА_5 ».

Позивач вважає рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії по втраті годувальника, протиправним та таким, що порушує її право на соціальне забезпечення, гарантоване Конституцією України.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 22.08.2024 № 49/03-07р «Про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ з урахуванням висновків наведених у рішенні суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ГУ ПФУ в Миколаївській області надали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Мотивуючи доводи апеляційної скарги зазначають, що під час ухвалення рішення у справі суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень статті 31 Закону №2262-ХІІ непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058- IV).

На переконання апелянта, заявницею не підтверджені родинні відносини із померлим чоловіком, зокрема, запис по-батькові у паспорті « ОСОБА_4 » не відповідає запису у свідоцтві про шлюб, « ОСОБА_5 », а тому відсутні правові підстави для призначення пенсії по втраті годувальника.

Отже апелянт вважає, що дії територіального органу Пенсійного фонду в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства, а тому підстави для визнання протиправним та скасування рішення та, відповідно, задоволення заявлених позовних вимог відсутні.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого правового регулювання, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку судового рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненні пенсійного віку звернулася до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника - померлого чоловіка ОСОБА_2 , який на день смерті одержував пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

До заяви, зокрема, позивачка надала пакет необхідних документів, а саме: паспорт, картку фізичної особи - платника податків, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , а також свідоцтво про укладення шлюбу.

22.08.2024 ГУ ПФУ в Миколаївській області прийняте рішення №49/03-07р «Про відмову в призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» оскільки у свідоцтві про укладення шлюбу ім`я по батькові зазначено « ОСОБА_5 », що не відповідає паспорту ОСОБА_1 , у якому зазначено ім`я по батькові « ОСОБА_4 ».

Вважаючи протиправним рішення про відмову в призначенні пенсії, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дослідив документи, які були надані позивачкою до територіального органу Пенсійного фонду та встановив, що такі документи підтверджують родинні стосунки заявниці із її померлим чоловіком, а тому вважав, що остання набула право на призначення пенсії в разі втрати годувальника.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що оскільки позивачка має право на призначення пенсії по втраті годувальника, рішення територіального органу Пенсійного фонду про відмову у призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідаючи на доводи апелянта про правомірність відмови територіального органу Пенсійного фонду у призначенні позивачці пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону № 2262-ХІІ, колегія суддів керується наступним.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України від 09.04.1992 року за №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі і вище- Закон №2262-ХІІ).

Згідно частини 3 статті 1 Закону № 2262-ХІІ члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника..

Стаття 6 Закону № 2262-ХІІ визначає, сім`ї померлих пенсіонерів з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом мають право на пенсію в разі втрати годувальника на загальних підставах із членами сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно статті 29 Закону № 2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Згідно частини 1, 2 статті 30 Закону № 2262-ХІІ Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до пункту «б» частини 4 статті 30 Закону №2262-ХІІ непрацездатними членами сім`ї вважаються: батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

З аналізу зазначених вище норм законодавства вбачається, що на пенсію по втраті годувальника мають право непрацездатні члени сім`ї, зокрема, чоловік (дружина), якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

Пунктом 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (далі і вище Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу.

Також надаються такі документи:

1) документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);

2) свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;

3) документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;

4) свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;

5) документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;

6) довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;

7) документи про те, що чоловік (дружина), а в разі їх відсутності один з батьків, дід, баба, брат чи сестра померлого годувальника незалежно від віку і працездатності не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років;

8) відомості про місце проживання;

9) документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;

10) експертний висновок про встановлення причинного зв`язку смерті годувальника з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (крім дружин (чоловіків), які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, та звернулися за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника);

11) документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 з 19.06.1981 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , який отримував пенсію на підставі Закону №2262-ХІІ.

Згідно матеріалів справи позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до положень Закону № 2262-ХІІ, однак отримала відмову у зв`язку з не доведенням родинних стосунків із померлим чоловіком, зокрема, запис по-батькові у паспорті « ОСОБА_4 » не відповідає запису у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_5 ».

Вирішуючи спірне питання колегія суддів зауважує, що аналіз наведених вище приписів Закону № 2262-ХІІ свідчить про те, що дружина померлого чоловіка має право на пенсію в разі втрати годувальника.

Суд апеляційної інстанції підтримує позицію суду першої інстанції, що відмінності запису по-батькові у паспорті « ОСОБА_4 » та запису у свідоцтві про шлюб « ОСОБА_5 » жодним чином не спростовують факт родинних стосунків позивачки з її померлим чоловіком та не можуть бути перешкодою реалізації особою права на соціальний захист.

З цього приводу колегія суддів вважає доречним врахувати позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 13.06.2019 у справі №489/5805/16 де виснував, що оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, судам слід виходити з презумпції дійсності документів, наданих для призначення пенсії та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції можу бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних підстав.

В даному випадку таких аргументів та доказів територіальний орган Пенсійного фонду не наводить ані в оскаржуваному рішенні, ані в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та вважає, що такий висновок ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору та відповідає неведеним вище нормам матеріального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції.

Будь-яких інших доводів, з боку апелянта, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить. Колегія суддів вважає, що надала відповідь на поставлені в апеляційній скарзі питання. За таких підстав колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя О. А. Шевчук

суддя А. В. Бойко

суддя О. В. Єщенко