Справа № 260/8542/24
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2025 рокум. Ужгород№ 260/8542/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Калинич Я.М., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (пл. Борисенка Олександра, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 89000, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі відповідач 3), яким просить суд:

1. Визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області №95 від 31 липня 2024 року, про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з врахуванням до загальної тривалості страхового стажу, стаж за період роботи з 04.05.1987 по 30.06.2000 роки.

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області зарахувати до загальної тривалості страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.05.1987 по 30.06.2000 роки в Комунальному підприємстві «Жилищно-комунальна контора» г. Красноармейська, та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням вказаного страхового стажу з 4 травня 1987 року по 30 червня 2000 року, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 28.09.1981 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 га призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня подачі первинної заяви 18.07.2024 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 18 липня 2024 року, вона звернулась до територіального відділу Пенсійного фонду України за місцем проживання з письмовою заявою про призначення пенсії за віком, надавши пакет документів для призначення пенсії. 31 липня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (м. Покровськ) було прийнято рішення 95 про призначення позивачу пенсії за віком. Відповідно до даного рішення, позивачу до пенсії зараховано страховий стаж з 01.09.1979 по 30.06.2024 роки, включно, але у межах цього періоду не зараховано страховий стаж за період роботи з 04.05.1987 по 30.06.2000 роки. Як зазначає позивач, в усному порядку працівники пенсійного фонд роз`яснили їй, що до страхового стажу не враховано період роботи з 04.05.1987 по 30.06.2000 роки, тому що відсутні відомості про заробітну палату за період роботи 1987-2000 року, зміну назви організації та наявність у трудовій книжці печатки старого зразка УССР.

Позивач вважає, рішення відповідачів є протиправним, оскільки воно не відповідає закону та прийняте з формальних підстав, без врахування істотних обставин у справі щодо факту її трудової діяльності.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

03 січня 2025 року до суду від відповідача 1 надійшли матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .

09 січня 2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові та в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що заяви, щодо перерахунку пенсії та додаткових доказів позивачкою до територіальних органів Пенсійного фонду не надавалось і жодних рішень, щодо відмови в перерахунку пенсії територіальними органами Пенсійного фонду не в приймались. Однак, до матеріалів справи також позивачкою не надано жодних додаткових доказів па підтвердження роботи у спірний період з 04.01.1988р. по 31.12.1997p., отже всупереч обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, позивачка не навела жодних аргументів та правого обґрунтування щодо вказаних обставин, не довела своє твердження належними та допустимими доказами.

Представник відповідача 1, також звертає увагу суду, що відповідач 2 не відмовляв позивачу призначенні пенсії за віком, а навпаки, рішенням №95 від 31.07.2024 року було призначено позивачу з 03.07.2024р. пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, Головне управління не може повторно призначити позивачу вже призначену з 03.07.2024 пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20 січня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача 2, позов не визнає, заперечує проти задоволення такого та зазначає, що 18.07.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою №10737 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви позивачу було призначено пенсію за віком згідно статті 26 Закону №1058-IV з 03.07.2024 року. Звертає увагу суду на те, що рішення №95 від 31.07.2024р. не є рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком позивачу, як про це зазначено в позовній заяві. Це є рішення про призначення пенсії за віком, при прийнятті якого ГУ ПФУ в Рівненській області не зарахувало період роботи в ЖКК треста «КШС».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

04 березня 2025 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач 3, позов не визнає, з огляду на наступне. 18.07.2024 року позивач звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком визначеного Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області було розглянуто заяву позивача та долучені до заяви документи та призначено пенсію за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03.07.2024 року.

Також звернув увагу суду, що згідно з електронною пенсійною справою позивача, 03.07.2024 року за заявою від 18.07.2024 року їй було призначено пенсію за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Страховий стаж позивача становить 33 роки 4 місяці 10 днів. За доданими документами немає підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 з 04.05.1987 по 01.07.2000 роки, оскільки на печатці, якою засвідчений запис №21 про звільнення зазначена організація, назва якої не відповідає назві організації, в якій позивачка працювала. Жодних документів щодо зміни назви чи реорганізації ЖКК треста «КШС» позивачка не надала. Однак, частково період з 04.05.1987 року по 30.06.2000 року зарахований на підставі інших наданих документів, а саме: з 04.01.1985 по 03.01.1988 - догляд за дитиною до 3 років; з 01.01.1998 по 01.07.2000 - згідно персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Для зарахування вказаного періоду роботи позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи, видану підприємством, на якому працювала позивач, що видана на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою, в якій вона просила призначити їй пенсію за віком.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненській області було прийнято рішення про призначенні їй пенсії від 31.07.2024 року №95. Страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 4 місяці 10 днів.

Відповідно до вказаного рішення до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 з 04.05.1987р. по 01.07.2000р., оскільки на печатці, якою засвідчений запис №21 про звільнення зазначена організація, назва якої не відповідає назві організації, в якій позивачка працювала.

Разом з тим, частково період з 04.05.1987р. по 30.06.2000р. зарахований на підставі інших наданих документів, а саме:

- з 04.01.1985 року по 03.01.1988 року - догляд за дитиною до 3 років;

- з 01.01.1998 року по 01.07.2000 року - згідно персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Вважаючи таке рішення органу Пенсійного фонду України протиправним, позивач звернулася за захистом свої прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей фундаментальний принцип обмежує свавілля державних органів та забезпечує законність їх діяльності.

Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Це конституційне положення підкреслює важливість пенсійного забезпечення як елементу соціальної держави.

Правовідносини щодо пенсійного забезпечення регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Законодавством, що діяло до 01.01.2004, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, визначено трудову книжку (стаття 62). Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»).

Порядок ведення трудових книжок у спірний період (1981-1990 рр.) регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162), а в подальшому Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 (аналогічні положення містила й Інструкція №162), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд наголошує, що обов`язок щодо належного оформлення трудової книжки, внесення до неї правильних і точних записів, а також належного засвідчення цих записів печаткою відповідного підприємства, покладається саме на роботодавця. Працівник, як правило, не має можливості контролювати дотримання роботодавцем усіх формальних вимог при веденні його трудової книжки.

Тому будь-які недоліки в оформленні трудової книжки, допущені з вини роботодавця (наприклад, нечіткий відбиток печатки, розбіжність у назві підприємства на печатці та у записі, відсутність запису про перейменування тощо), не повинні призводити до негативних наслідків для працівника у вигляді позбавлення його права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу та, як наслідок, права на пенсійне забезпечення.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач 18.07.2024 року, звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою в якій вона просила призначити їй пенсію за віком. Дана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності, Головним управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, за наслідками якої було прийнято рішення №95 від 31 липня 2024 року.

Суд зазначає, що прийняте рішення №95 від 31 липня 2024 року не є рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , як зазначає позивач у позовній заяві. Дане рішення, є рішенням про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, при прийнятті якого Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не зарахувало позивачу періоди роботи з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року в ЖКК треста «КШС» .

Також, судом встановлено, що Головним управління Пенсійного фонду в Рівненській області при прийнятті рішення про призначення пенсії №95 від 31.07.2024 року, до страхового стажу позивача було зараховано період з 04.01.1985 року по 03.01.1988 року, як догляд за дитиною до 3 років, а також період з 01.01.1998 року по 01.07.2000 року, був зарахований згідно персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Щодо не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненській області до страхового стажу позивача періоду роботи з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року в ЖКК треста «КШС», через те, що запис про звільнення засвідчено печаткою підприємства «Буддеталь» тоді як у записі про прийняття зазначено ЖКК тресті «КШС», то суд вважає такий підхід Головного управління Пенсійного фонду в Рівненській області надмірно формальним. Наявність розбіжності у назві підприємства на печатці та у записі, за умови, що інші дані (номери наказів, дати, посада, підписи) не викликають сумнівів у дійсності запису та факті роботи позивача на відповідному підприємстві, не може бути єдиною та безумовною підставою для незарахування стажу.

Як вбачається з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 28.08.1981 року, згідно з записом 20, ОСОБА_1 04.05.1987 року була прийнята на роботу комірником в ЖКК треста «КШС» (наказ №21-к від 28.04.1987р.). Запис 21 свідчить про те, що 01.07.2000р. ОСОБА_1 була звільнена по переведенню в Управління міського господарства у зв`язку з передачею комплексу ЖКК в комунальну власність, відповідно до ст.40 п.1 КЗпП України (наказ №30к від 21.08.2000р.).

Отже, можлива ситуація, коли підприємство було перейменовано або реорганізовано, але відповідний запис до трудової книжки не було внесено з вини роботодавця, або ж печатка містила скорочену чи дещо видозмінену назву.

Верховний Суд у своїх численних рішеннях послідовно дотримується позиції, що формальні неточності в документах, що підтверджують стаж, не повинні бути перешкодою для реалізації громадянами права на пенсійне забезпечення.

Наприклад, у постанові від 30.06.2019 у справі №638/18467/15-а, Верховний Суд зазначив, що органи пенсійного фонду не можуть відмовити особі у призначенні пенсії через формальні неточності у документах.

У постанові від 21.02.2018 у справі №560/1917/16-а Верховний Суд вказав, що сам факт неправильного або неточного запису в трудовій книжці відомостей про роботу не може бути безумовною підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/10989/18, від 04.03.2021 у справі №300/2470/20 та багатьох інших.

Органи Пенсійного фонду, як суб`єкти владних повноважень, зобов`язані діяти в межах принципу належного врядування, що включає обов`язок всебічно, повно та об`єктивно досліджувати всі обставини справи та надані документи.

У разі виявлення недоліків чи розбіжностей, пенсійний орган повинен сприяти заявнику в їх усуненні, наприклад, шляхом надання роз`яснень, витребування додаткових документів чи направлення запитів до відповідних установ (архівів, підприємств-правонаступників тощо). У даному випадку, відповідач 3, виявивши розбіжність у печатці, мав би вжити активних заходів для перевірки інформації, зокрема, звернутися до архівних установ для з`ясування можливої реорганізації чи перейменування підприємства ЖКК трест «КШС» або «Буддеталь».

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Відповідно до трудової книжки позивача, заповненої 28.08.1981 у період з 04.05.1987 по 01.07.2000, ОСОБА_1 працювала в ЖКК треста «КШС».

Записи про спірний період роботи у трудовій книжці позивача не містять недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки.

Тому, посилання відповідача на невідповідність печатки, не є тими недоліками, які можуть стати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, а відтак період трудової діяльності згідно трудової книжки позивача має бути зарахований їй до загального страхового стажу.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року по справі №490/12392/16-а.

Відтак, суд встановив, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про трудову діяльність, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження страхового стажу позивача, а недоліки на які зіслався відповідач носять формальний характер.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненські області до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року в ЖКК треста «КШС», лише на підставі формальної розбіжності у відбитку печатки, без вжиття належних заходів для з`ясування дійсних обставин, є протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатські області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня подачі первинної заяви 18.07.2024 року, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено з матеріалів справи, із заявою за призначенням пенсії за віком позивач звернулася 18 липня 2024 року, а подана нею заява була розглянута ГУ ПФУ в Рівненській області. Рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області від 31.07.2024 року №95, ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, відсутні підстави для повторного зобов`язання пенсійного органу розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком. Відтак у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне, керуючись статтею 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Так, згідно частини першої вказаної норми, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року «Про судове рішення».

Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови, виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, Головне управління Пенсійного фонду в Рівненські області протиправно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року в ЖКК треста «КШС». Відтак, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Рівненські області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року та, з метою належного захисту прав позивача, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ЖКК тресті «КШС» з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року, та для повного відновлення порушених прав зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, а саме з 03.07.2024 року.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а згідно з вимогами ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень і дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.

Вирішуючи питання відносно розподілу судових витрат суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При цьому згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яким безпосередньо приймалося оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Ужгородський район, Закарпатська область, 88008, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84121, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (пл. Борисенка Олександра, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 89000, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи в ЖКК треста «КШС» з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ЖКК треста «КШС» з 04.01.1988 року по 31.12.1997 року та здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії, а саме 03.07.2024 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (пл. Борисенка Олександра, буд. 7, м. Рівне, Рівненська область, 89000, ) судові витрати у сумі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяЯ. М. Калинич