Справа № 160/13602/25
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Котляревська Г.С.,
представника позивача - Бабій М.Г.,
представника відповідача - Тітенко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФОКСГРУП-ДНІПРО" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В обґрунтування позовних вимог у заявах по суті позивач посилається на протиправність оскаржених рішень прийнятих за результатами документальної позапланової виїзної перевірки. Перевірка проводилася на підставі наказу ГУ ДПС №1476-п від 04.03.2025 року щодо дотримання Позивачем вимог податкового законодавства при здійсненні у 2021 році операції з виділу створення шляхом виділення нового підприємства ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ». За результатами перевірки складено акт від 19.03.2025 №1178/04-36-07-07/39163138, на підставі якого 21.04.2025 винесено п`ять оскаржених податкових повідомлень-рішень (далі ППР). Зміст ППР зводиться до донарахування Позивачу податкових зобов`язань з податку на прибуток та ПДВ, штрафних санкцій, а також зменшення від`ємного значення ПДВ, мотивуючись нереальністю операції виділу. Позивач не погоджується з висновками податкового органу. У позовній заяві зазначено, що податкова перевірка призначена незаконно, оскільки передавальний письмовий запит контролюючого органу не відповідав вимогам п.73.3 Податкового кодексу України (далі ПК України): у ньому не наведено визначених законом підстав для отримання інформації. Крім того, запит вимагав документи щодо операції виділу, які раніше вже подавалися платником на інший запит, що відповідно до п.п.73.3.4 ПК України звільняє Позивача від обов`язку повторного надання інформації. Позивач стверджує, що наказ про проведення перевірки №1476-п від 04.03.2025 є протиправним, оскільки виданий без належних підстав: у наказі не конкретизовано жодної податкової декларації чи звітного періоду, де виявлено недостовірність даних, як того вимагає п.п.78.1.4 ПК України. Також зазначено, що виділ не є об`єктом оподаткування ПДВ (п.п.196.1.7 ПК України) і був проведений із законною діловою метою, з реальним переданням частини майна і зобов`язань новому підприємству. Усі необхідні документи для оформлення виділу рішення учасника про виділ, розподільчий баланс, акт приймання-передачі майна були складені та належним чином засвідчені. Державна реєстрація новоствореного ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» відбулася 28.08.2021, нова юридична особа відкрила рахунок в банку, подавала податкову і фінансову звітність, декларувала дохід. Позивач наголошує, що операція виділу мала на меті оптимізацію бізнес-процесів: розмежування напрямів діяльності (зокрема, для співпраці з нерезидентом компанією «ВЕНДИНГ ТЕХНОЛОДЖИ», Республіка Казахстан), підвищення операційної ефективності та зниження ризиків. На думку Позивача, податковий орган безпідставно ототожнив виділ із фіктивною передачею активів, зробив суб`єктивні припущення, не посилаючись на доказову базу, чим порушив норми Податкового Кодексу України та вимоги методичних рекомендацій щодо оформлення перевірок. Відповідач у відзиві на позов вказав, що наполягає, що операція виділення здійснена без реального економічного змісту, а відтак передане майно повинно оподатковуватися як використане поза господарською діяльністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2025 р. відкрито загальне позовне провадження із призначенням підготовчого засідання.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОКСГРУП-ДНІПРО» є юридичною особою приватного права, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та є платником, у тому числі, ПДВ.
За результатами перевірки складено акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 19.03.2025 року №1178/04-36-07-07/39163138 (далі Акт перевірки), яким всиановлено порушення позивачем вимог:
- порушення пункту 1 статті 109 ЦКУ, підпунктів 98.1.4 пункту 98.1 статті 98, 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПКУ, з урахуванням підпункту 14.1.31 п. 14.1 ст. 14,пункту 44.2 статті 44 ПКУ та статті 4 Закону №996, пунктів 1.2 розділу 1 та 2.1 розділу 2 Положення №88, пункту 5 П(С)БО 11 «Зобов`язання», пункту 5 П(С)БО 15 «Дохід» ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» занизило доходи за 9 місяців 2021 року на 100 232 291,81грн. - суму кредиторських заборгованостей нібито переданих на ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» (код 44396305) за операцією виділу активів та заборгованостей, а фактично списаних в бухгалтерському обліку, що має наслідком зниження податку на прибуток на 9 місяців 2021 року та в цілому за 2021 рік на 18 041 813 грн;
- порушення пункту 198.5 статті 198, з урахуванням підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 розділу I та пункту 198.3 статті 198 ПКУ, ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» занизило податкові зобов`язання з ПДВ за серпень 2021 року на 20 046 458,36грн. - вартість переданих ТМЦ та інших активів загальною вартістю 100 232 291,81грн. та 6 390 814,38грн. включені до податкового кредиту відповідних періодів суми ПДВ у складі списаних, але не оплачених кредиторських заборгованостей перед контрагентами, які у відповідних періодах були зареєстровані платниками ПДВ;
- пунктів 198.3 та 198.5 статті 198 ПКУ ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» зависило податкового кредиту» на 1 570 254грн. суму ПДВ у складі списаної кредиторської заборгованості перед ТОВ "АЛІРАН" (код 14240149), яка виникла до 01.07.2015 року;
- в декларації з ПДВ за серпень 2021 року ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» задекларувало від`ємне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19) в сумі 243 458грн.
порушення правильності обчислення об`єктів оподаткування за нереальною операцією виділу активів та пасивів на ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» в частині ПДВ мають наслідком зменшення задекларованого латником податків від`ємного значення ПДВ за серпень 2021 року на 243 458грн. та донарахування такого податку до сплати до бюджету в сумі 27 764 069грн;
- пунктів 201.1, 201.10 статті 201, з урахуванням пункту 1201.2 статті 1201 ПКУ, ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» у серпні 2021 року не зареєструвало в ЄРПН податкову накладну на вартість ТМЦ, інших активів, а також сум ПДВ у складі списаних кредиторських заборгованостей за нереальною операцією їх виділу на ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ». Такі активи фактично не використані у господарській діяльності товариства;
- пунктів 44.1 статті 44, 85.2 статті 85 ПК України ненадання для перевірки необхідних документів.
Заперечення Підприємства на висновки акту залишені без задоволення.
На підставі акту перевірки з урахуванням акту №630/04-36-07 07/39163138 від 19.03.2025 року, ГУ ДПС у Дніпропетровській прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.04.2025 року:
Не згода із висновками акту перевірки, прийнятими за його наслідками рішеннями, вважаючи, що перевірка проведена відповідачем незаконно, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Процедура виділення регламентована нормами Господарського кодексу України, Цивільного кодексом України та Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю".
Згідно з п. 1 ст. 56 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання - господарська організація, яка може бути утворена за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) орган, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, поділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.
Відповідно до п. 1 ст. 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
За приписами ст. 47 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виділом є створення одного або більше товариств із переданням йому (їм) згідно з розподільним балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього.
Щодо правової природи виділу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 по справі №918/119/21 вказала, що згідно із частиною першою статті 104 ЦК юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Перше речення наведеної норми визначає шляхи припинення юридичної особи - ліквідація та реорганізація, а також конкретизує види реорганізації, внаслідок яких юридична особа припиняється - злиття, приєднання, поділ, перетворення. Друге ж речення вказує на характерну ознаку реорганізації, яка притаманна всім її видам, а саме: перехід майна, прав та обов`язків реорганізованої юридичної особи до її правонаступників.
На підставі п. 2 статті 109 Цивільного кодексу України, після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
Відповідно до підпункту98.1.4 пункту 98.1 ст. 98 Податкового кодексу України, під реорганізацією платника податків у цій статті розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає будь-яку з таких дій або їх поєднання, зокрема:
- виділення з платника податків інших платників податків, а саме передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних капіталів інших платників податків, які створюються власниками корпоративних прав платника податків, що реорганізується, та внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
У силу пункту 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Відповідно до визначення термінів під постачанням товарів визнається будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (підпункт14.1.191 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
У підпункті 14.1.202 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
У силу підпункту 196.1.7 пункту 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб не являються.
Судом встановлено, що рішенням засновника (учасника) ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» №15-07/2021 від 15.07.2021 розпочато процедуру виділу створення нового товариства з переданням частини майна, прав і обов`язків підприємству-правонаступника.
Згідно з ч.1 ст.109 ЦК України та ч.1 ст.47 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі Закон про ТОВ), виділ це створення одного або більше нових товариств з переданням їм за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків товариства, з якого здійснюється виділ, без припинення останнього. Саме така ситуація у спірному випадку, ТОВ «ФОКСГРУП-ДНІПРО» продовжило діяльність (правонаступництво було частковим), а ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» набуло визначену частку активів і боргів згідно балансу. Верховний Суд у подібній справі наголошував, що первинні документи (розподільчий баланс, акти передачі майна) підтверджують реальну передачу активів при створенні нових підприємств шляхом виділ. Посилання податкового органу на відсутність реального вибуття активів є безпідставними, оскільки спростовуються наявними документами. Висновки податкового органу про нікчемність чи фіктивність рішення учасника про виділ також не знайшли підтвердження: згадане рішення не скасоване, не визнане судом недійсним і повністю відповідає приписам закону. Твердження контролюючого органу про нереальність операції виділу ґрунтується виключно на інформації щодо діяльності нового підприємства, отриманій із баз даних податкового органу, без врахування первинних документів самої операції. Більш того, контролюючий орган не скористався своїм правом для направлення запиту на проведення зустрічної звірки. Отже, суд доходить висновку, що господарська операція з реорганізації (виділу) є реальною, документально підтвердженою і правомірною.
Із приводу наявності ділової мети та економічного ефекту виділу судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що рішення про створення окремої юридичної особи зумовлене бізнес-цілями Позивача. Як пояснив представник Позивача у судовому засіданні, у травні 2021 року досягнуто домовленостей (протоколів про наміри) щодо співпраці з іноземним інвестором компанією «ВЕНДИНГ ТЕХНОЛОДЖИ» (Республіка Казахстан) у сфері технологій вендингу. Для належної реалізації цього окремого напряму діяльності, з метою чіткого розмежування фінансів та відповідальності, вирішено створити окреме підприємство. Суд погоджується, що така реструктуризація відповідає критеріям розумної економічної причини (ділової мети) згідно з п.п.14.1.231 ПК України. Зокрема, виділ дозволив Позивачу оптимізувати управління витратами, уникнути дублювання функцій, сфокусуватися на розвитку нового ринку (експорт до Казахстану) та потенційно залучити інвестиції під окремий проект. Як підкреслив Верховний Суд, зміст ділової мети полягає в орієнтації операції на отримання економічного ефекту приріст або збереження активів платника, створення умов для такого приросту в майбутньому. У даному випадку економічний ефект виділу полягав у підвищенні операційної ефективності і зменшенні ризиків для основного бізнесу, тобто був спрямований на довгострокове збереження та збільшення активів групи компаній. Відсутність негайного прибутку від новоствореного підприємства не свідчить про відсутність ділової мети як зауважив Верховний Суд, операція може не приносити вигоди одразу або навіть може стати збитковою внаслідок об`єктивних причин, але це не позбавляє її економічного змісту за умови, що вона теоретично здатна привести до позитивного результату. Податковий орган не довів, що єдиною метою виділу було ухилення від оподаткування чи що операція не мала жодного економічного сенсу. Навпаки, сукупність наданих доказів (у тому числі бізнес-плани, листування з потенційним інвестором, фінансова звітність нового підприємства) підтверджує наявність ділової мети.
Суд окремо зазначає, що формальна низька активність або тимчасове призупинення господарської діяльності новоствореного товариства не може слугувати доказом нереальності виділу.
До того ж, ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ» зареєстровано у серпні 2021 року і фактично розпочало діяльність, про що свідчить подана ним за 2021 рік звітність (декларувалися операції, доходи та податкові зобов`язання з податку на прибуток). Надалі активність підприємства знизилася, що Позивач обґрунтовує об`єктивними причинами (новостворене підприємство зареєстроване в регіоні, що з початку 2022 року перебуває у зоні воєнних дій, і більшість контрагентів припинили співпрацю). Суд враховує цю обставину і погоджується, що вона не свідчить про нереальність або неправомірність самої операції виділу. Відповідач у ході перевірки не скористався механізмом, передбаченим п.73.5 ПК України, зокрема не провів зустрічну звірку нового підприємства, яка могла б об`єктивно з`ясувати обсяг та характер його господарських операцій. Натомість податковий орган зробив висновки на основі припущень, порушивши п.5.1.1 Методичних рекомендацій №244, які забороняють відображати в актах перевірок непідтверджені дані та суб`єктивні припущення. Отже, аргументи податкового органу про відсутність ділової мети та нереальність господарської операції суд визнає безпідставними.
Що стосується податкових наслідків операції виділу суд зазначає, що операція виділу не створює для Позивача жодних негативних податкових наслідків. Передача частини активів і зобов`язань новому товариству за розподільчим балансом не є постачанням товарів у розумінні податкового законодавства. Відповідно, така операція не формує об`єкта оподаткування ПДВ (п.185.1, п.п.196.1.7 ПК України) і не підлягає оподаткуванню податком на прибуток. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що передачу майна при реорганізації (зокрема, виділі) не можна розглядати як операцію з продажу, а тому донарахування податкових зобов`язань за такими операціями є неправомірним. Суд відхиляє доводи податкового органу щодо необхідності нарахування «компенсуючих» податкових зобов`язань з ПДВ за п.198.5 ПК України. Норма п.198.5 ПКУ, на яку посилається податкова (зокрема, підпункт «г» використання товарів поза господарською діяльністю), не застосовується до операцій реорганізації. Підпункт «а» п.198.5 прямо виключає операції, що не є об`єктом оподаткування згідно з ст.196.1.7 ПКУ а виділ належить до таких неоподатковуваних операцій. Отже, до передачі товарів у межах виділу норми п.198.5 не застосовуються.
Не встановлено також порушень і з податку на прибуток. Податковий орган в акті перевірки фактично прирівняв передачу кредиторської заборгованості (зобов`язань) до її прощення (списання) та вважав це доходом Позивача. Між тим, із матеріалів справи слідує, що поточні зобов`язання Позивача передані правонаступнику і надалі підлягають погашенню вже новим боржником (ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ»). Позивач не звільнявся від боргів, а лише перевів їх на іншу особу в порядку часткового правонаступництва. Тому вимоги п.5 П(С)БО 11 «Зобов`язання» про включення непогашеного зобов`язання до доходу не можуть тут застосовуватися зобов`язання не припинилося, а перейшло до іншого боржника. Норма п.5 П(С)БО 15 «Дохід» (визначення доходу як збільшення активів або зменшення зобов`язань) також не підлягає застосуванню окремо від норми п.6 П(С)БО 16 «Витрати», оскільки передача активів та зобов`язань при виділі має симетричний характер: у Позивача відбулося одночасне зменшення активів і зменшення зобов`язань на однакову суму, що нейтрально для власного капіталу і не породжує прибутку. Таким чином, операція виділу не призвела до виникнення доходу, який підлягав би відображенню в податковому обліку Позивача. Податковий кодекс України не містить спеціальних коригувань фінансового результату на різниці для операцій реорганізації (у тому числі виділу). Відсутність таких норм свідчить, що законодавець не вбачає у передачі частини майна при реорганізації операції, яка підлягає опоодаткуванню податком на прибуток.
Роблячи висновок про невідповідність податкових повідомлень-рішень вимогам чинного законодавства, суд виходив з того, що:
- оскільки передача активів (майна) від Позивача до новоствореного шляхом виділу підприємства відбувається безоплатно на підставі та на виконання рішення вищого органу управління (загальних зборів учасників) Позивача, яким затверджується розподільчий баланс, то судом встановлено відсутність факту переходу права власності та операцій як постачання, так і продажу товарів;
- платник ПДВ, що реорганізується шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділу відповідно до закону, не здійснює ні нарахування податкових зобов`язань на товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту і які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такого платника податку, ні зменшення податкового кредиту по операціях з їх придбання;
- державна реєстрація ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ», як юридичної особи, не скасовувалась, судом фіктивною не визнавалась, а тому висновки податкового органу про виникнення у Позивача обов`язку включення до бази оподаткування суми товарно-матеріальних цінностей та нарахування податкових зобов`язань, на майно яке передане іншій особі, є не обґрунтованим;
- висновки податкового органу ґрунтуються лише на податковій інформації стосовно ТОВ «ТОРГ ОПТ ДЕВЕЛОПМЕНТ», у той час, як правильність нарахування податків не може ґрунтуватися тільки на даних, які містяться в інформаційних базах контролюючого органу, без урахування даних первинних документів. У випадку посилання на таку інформацію, контролюючий орган має надати докази, зокрема у вигляді винесення відносно таких осіб податкових повідомлень-рішень чи судових рішень, що набрали законної сили, якими встановлено факт порушення податкового законодавства;
Відповідно до підпункту 98.1.4 пункту 98.1 статті 98 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) під реорганізацією платника податків розуміється зміна його правового статусу, яка передбачає виділення з платника податків інших платників податків, а саме, передача частини майна платника податків, що реорганізується, до статутних фондів інших платників податків в обмін на їх корпоративні права, внаслідок якого не відбувається ліквідація платника податків, що реорганізується.
Відповідно до пунктів «а» та «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Не є об`єктом оподаткування операції з реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення та перетворення) юридичних осіб (підпункт 196.1.7 пункт 196.1 статті 196 Податкового кодексу України).
В постанові від 25 травня 2021 року у справі № 822/2434/16 Верховний Суд зазначив, що операції щодо передачі за розподільчим балансом основних фондів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, дебіторської та кредиторської заборгованості, інших активів та зобов`язань за рішенням власників або уповноваженого ними органу при утворенні нового підприємства шляхом реорганізації (виділу) не можуть вважатися операціями з поставки ТМЦ у розумінні податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1845/19.
Підставою збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість, зменшення суми від`ємного значення з цього податку за вказаною операцією Відповідач визначив пункт 198.5 статті 198 ПК України.
Встановлюючи наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України Відповідач виходив з відсутності використання товарів за господарською діяльності платника, у зв`язку із визнанням операції з виділу нереальною.
Позиція контролюючого органу, що відповідно до підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Отже, якщо платник податку на додану вартість починає використовувати товари/послуги/необоротні активи, які були попередньо придбані з податком на додану вартість із формуванням податкового кредиту на ці суми, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, то він повинен нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість виходячи із бази оподаткування, визначеної в порядку, передбаченому пунктом 189.1 статті 189 ПК України (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу). Для висновку про наявність підстав для нарахування податкових зобов`язань на підставі положень підпункту 198.5 статті 198 ПК України слід встановити факт неоподатковуваного/негосподарського використання товарів (послуг) і необоротних активів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2024 року у справі №360/4169/21.
Однак, факт використання не в господарських операціях контролюючим органом не встановлений та не обґрунтований.
Більш того, суд враховує, що позивачем надано усі підтверджуючі документи щодо реорганізації шляхом виділу, а відповідно встановлено дійсний зміст вказаної операції, ділову мету та, як наслідок, з`ясовано на підставі яких належних і допустимих доказів усіх обставин, було здійснено виділ.
Суд враховує усталену судову практику, за якою недотримання вимог Податкового Кодексу України у запиті контролюючого органу, а саме відсутність належної підстави, робить такий запит незаконним, а виданий на його основі наказ необґрунтований.
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФОКСГРУП-ДНІПРО" задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 30 червня 2025 року.

Суддя Л.Є. Букіна