Справа № 520/10310/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 р. Справа № 520/10310/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 07.05.25 по справі № 520/10310/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач, пенсійний орган), в якому просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у проведенні перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 15.03.2024 № 04-49/206 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов., кв. 58, ) здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 15.03.2024 № 04-49/206 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2024;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 520/10310/24 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .

Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області про відмову у проведенні перерахунку судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, на підставі довідки Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області від 15.03.202 року № 04-49/206 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2024 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області від 15.03.2024 року № 04-49/206 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2024 року.

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив суд:

- звернути рішення суду від 01.07.2024 року до негайного виконання.

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 3000,00 грн.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі № 520/10310/24 доповнено рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області негайно виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.00 коп.

В іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 13.11.2024 по справі № 520/10310/24 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 - залишено без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 520/10310/24 - залишено без змін.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 - залишено без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 по справі №520/10310/24 - залишено без змін.

15.04.2025 позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення судового контролю за рішенням у справі № 520/10310/24, в якій просив суд:

- заяву про встановлення судового контролю задовольнити; витребувати з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24;

- витребувати з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області персональні дані відносно особи, яка дала вказівку припинити виконувати рішення адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24;

- притягнути до відповідальності згідно зі ст. 383 КАС України у вигляді штрафу у максимальних розмірах винну особу, ОСОБА_2 , яка зареєстрована селище Докучаєвське Роганської громади Харківської області, є керівником Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, яка прийняла незаконне рішення про припинення виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24;

- провести негайне виконання невиплачених сум довічного утримання за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3000 (три тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ).

В обґрунтування вимог вказаної заяви стверджував, що відповідачем при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 по справі № 520/10310/24 безпідставно зменшено розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, зокрема, з належних йому за рішенням у справі № 520/10310/24 138000 грн (виходячи із прожиткового мінімуму 2920 грн), до 104000 грн, що є порушенням статті 14 КАС України в частині обов`язковості до виконання судових рішень, які набрали законної сили, а тому наявні підстави для задоволення вимог заяви про встановлення судового контролю.

Також вважав, що накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Харківській області є найбільш дієвим заходом для виконання судового рішення.

Повідомив про понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/10310/24 у задоволенні заяви ОСОБА_1 в порядку ст. 382 КАС України по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, 3 під.2 пов., м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022, ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 7 травня 2025 року у справі про відмову в задоволенні звіту та встановленні судового контроля по справі № 520/10310/24 про перерахування довічного утримання з 1 січня 2024 року по теперішній час;

- заяву про встановлення судового контролю задовольнити; витребувати з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24;

- притягнути до відповідальності згідно зі ст. 383 КАС України у вигляді штрафу у максимальних розмірах винну особу, ОСОБА_2 , яка зареєстрована селище Докучаєвське Роганської громади Харківської області, є керівником Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області, так як вона заподіяла шкоди заявнику у великому розмірі і яка прийняла незаконне рішення про припинення виконувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24, половину суми стягнути на користь заявника;

- провести негайне виконання невиплачених сум довічного утримання за рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 № 520/10310/24;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах усієї суми стягнення;

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 3000 (три тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ).

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ненадання будь-якої оцінки доводам заявника, що є підставою для його скасування.

Наполягав, що викладений в оскаржуваній ухвалі висновок про те, що розмір довічного утримання судді у даній справі зменшений вірно, на виконання іншого рішення у справі № 520/32346/24 є надуманим та таким, що не відповідає дійсності, оскільки рішення у справі № 520/32346/24 по-перше, не має будь-якого відношення до справи, що переглядається, а по-друге, стосується зовсім іншого періоду зміни розміру мінімального прожиткового мінімуму, інших підстав та тривалості, а тому не може нести за собою жодних наслідків на виконання рішення у справі № 520/10310/24, яка переглядається.

Вважав, що накладення штрафу на керівника ГУ ПФУ в Харківській області є найбільш дієвим заходом для виконання судового рішення.

Крім того, просив врахувати висновок Верховного Суду у справі № 420/177/20 від 01.02.2022, відповідно до якого, для забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, зокрема в публічно-правових спорах, адміністративні суди повинні зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, щоб це не призводило до порушення основоположних засад адміністративного судочинства та щоб такі засоби не були надмірними за визначених умов і не призводили до порушення прав.

З посиланням на статтю 249 КАС України, просив винести окрему ухвалу відносно керівника ГУ ПФУ в Харківській області і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, які сприяли порушенню закону, а також для вирішення питання чи відповідає ОСОБА_2 займаній посаді.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024р. по справі № 520/10310/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022 м. Харків майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов., к. 58, ) здійснити перерахунок та виплат щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 15.03.2024р. № 04-49/206 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2024.

ГУ ПФУ в Харківській області повідомило, що «згідно з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024р. по справі № 520/10310/24 ОСОБА_1 було здійснено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024 на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області від 15.03.2024р. №04-49/206. Розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 01.01.2024 склав 138985,20 грн. Згідно з пунктом 5 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів державного бюджету України.

Відповідно до статей 72, 73 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, їх використання на цілі, не передбачені цим Законом, забороняється. Бюджет Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Кошти Державного бюджету України включаються до бюджету Пенсійного фонду України в обсягах, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Заборгованість за період з 01.02.2024 по 31.12.2024 складала 526498,50 гривень. Довічне грошове утримання судді у відставці у новому розмірі ОСОБА_1 виплачувалося з 01.01.2025 року.

В березні 2025 року ОСОБА_1 проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024р. по справі № 520/32346/24, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Територіального управляння Державної судової адміністрації України у Харківській області №04-49/305 від 29.05.2024 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічної грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.01.2021р.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2025 по справі № 520/32346/24 апеляційну скаргу було залишено без задоволення.

Після проведеного перерахунку розмір довічного грошового утримання ОСОБА_1 з 01.01.2021 становить 104193,00 грн.

Враховуючи, що розмір довічного грошового утримання судді у відставці зменшився, то доплата по перерахунку згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі від 01.07.2024 року №м520/10310/24 за період з 01.02.2024 по 31.12.2024 відсутня».

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.04.2025, поданої в порядку статті 383 КАС України, суд першої інстанції, з огляду на те, що після проведеного в березні 2025 року з 01.01.2021 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 по справі № 520/32346/24 перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, розмір довічного грошового утримання з 01.01.2021 становить 104193,00 грн, тобто зменшився, дійшов висновку, що доплата по перерахунку згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі від 01.07.2024 № 520/10310/24 за період з 01.02.2024 по 31.12.2024 відсутня, що свідчить про відсутність в діях пенсійного органу ознак протиправності.

Оскільки судом не встановлено протиправних дій відповідача в особі ОСОБА_3 щодо виконання рішення суду, суд не вбачав підстав для накладення штрафу на вказану особу та винесення окремої ухвали.

Враховуючи, що в межах розгляду даної справи судом не ухвалено рішення про стягнення певних сум з відповідача, вважав відсутніми підстави для звернення рішення суду до негайного виконання.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будьяких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.

Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.

При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною й статті 382 КАС України, суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Так, стаття 383 КАС України передбачає можливість звернутися до суду з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Частиною 6 статті 383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача суд постановляє ухвалу про залишення заяви без задоволення, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому статтею 294 цього Кодексу. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2, 4, 5 та 9 статті 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Аналізуючи наведені правові положення, колегія суддів звертає увагу на те, що як підстави, так і правові наслідки вирішення питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку статей 382 та 383 КАС України є різними.

Так, за вимогами статті 382 КАС України підставою для зобов`язання відповідача подати звіт є неподання суб`єктом владних повноважень доказів, які свідчать про повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Разом з цим, для застосування наслідків статті 383 КАС України до заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем, на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, висуваються окремі вимоги щодо строків її подання, змісту, необхідності надання доказів та ін. У разі невідповідності заяви зазначеним вимогам вона ухвалою суду, що може бути оскаржена, повертається заявнику. За наслідками розгляду заяви суд залишає її без задоволення або постановляє окрему ухвалу, яка надсилається відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, або прокурору, або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. Додатково судом мають досліджуватись обставини, що можуть свідчити про протиправність дій відповідача, пов`язаних з невиконанням судового рішення по справі.

Позиція щодо законодавчого розмежування видів судового контролю за виконанням судового рішення шляхом їх виокремлення у окремі статті 382 та 383 КАС України відповідає висновкам Верховного Суду, що викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.10.2018 по справі № 556/2081/17.

Таким чином, заява позивача, яка містить вимоги, подані як в порядку статті 382 КАС України, так і статті 383 КАС України, повинні розглядатися в окремих судових провадженнях, за наслідками яких мають бути прийняті різні процесуальні документи (судові ухвали), які в разі задоволення заяв направляються до різних органів, та відповідно мають відмінні процесуальні наслідки, однак, зазначене судом першої інстанції при прийнятті узвали було залишено поза увагою.

Колегія суддів зауважує, що норми статті 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Позивач, обґрунтовуючи свою заяву, подану в порядку статті 383 КАС України, протиправністю дій відповідача при виконанні рішення суду від 01.07.2024 у справі № 520/10310/24, звертав увагу суду на безпідставне зменшення розміру його довічного грошового утримання, а також надав відповідні докази на підтвердження таких обставин, однак, судом першої інстанції жодної оцінки таким доводам заявника не надано, що свідчить про те, що вказана заява по суті не розглянута.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі № 520/10310/24, яке набрало законної сили 13.11.2024, відповідачем проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2024, розмір пенсії склав 138985,20 грн.

Як зазначає відповідач, виплата довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 138985,20 грн здійснювалась до 01.01.2025, однак, оскільки у березні 2025 року відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2021 на виконання рішення у справі № 520/23446/24, після якого розмір довічного грошового утримання судді зменшився до 104193,00 грн, доплата по перерахунку згідно з рішенням у даній справі (№ 520/10310/24) відсутня.

Судом апеляційної інстанції з наявних в матеріалах справи виписок з карткових рахунків позивача встановлено, що у період з січня 2025 року по березень 2025 року позивачу виплачувалось довічне грошове утримання судді у розмірі 138985,20 грн, а у квітні 2025 року 104193,00 грн, що є дійсно меншим ніж позивач отримував раніше.

Колегія суддів зазначає, що за приписами абзацу другого пункту 9 розділу IV Порядку № 3-1, у разі якщо внаслідок перерахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання зменшується, щомісячне довічне грошове утримання виплачується в раніше встановленому розмірі, про що орган, що призначає щомісячне довічне грошове утримання, повідомляє суддю.

Таким чином, виконуючи рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі № 520/23446/24 та визначаючи розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 104193,00 грн, відповідач, встановивши, що внаслідок перерахунку такий розмір зменшиться, мав повідомити про це ОСОБА_1 (що ним зроблено не було), та залишити виплату щомісячного грошового утримання позивача у раніше встановленому розмірі на рівні 138985,20 грн.

А відтак, зменшивши розмір вже призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 138985,20 грн до 104193,00 грн пенсійний орган діяв протиправно.

Водночас, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено надані позивачем докази, які підтверджують зменшення належних позивачу виплат всупереч приписів Порядку № 3-1 та, відповідно, не надано оцінки обставинам наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України з огляду на вищевказані обставини.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що застосування інституту судового контролю є правом, а не обов`язком суду, однак задля того, щоб відмовити в його встановленні, суд має перевірити належним чином доводи заявника, викладені у відповідній заяві та навести підстави для висновку про відмову у задоволенні заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, чого у даному випадку зроблено не було.

Таким чином, з огляду на результати апеляційного перегляду справи, вимоги апелянта про необхідність постановлення окремої ухвали, в якій поряд з вимогами про усунення порушень закону поставити питання і про притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, винних в допущених порушеннях законодавства та невиконанні судового рішення, колегія суддів, не зважаючи на те, що вважає їх обґрунтованими, є такими, що не підлягають задоволенню саме апеляційним судом, оскільки вирішення таких вимог у розумінні статті 383 КАС України віднесено до компетенції суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, яким в даному випадку є Харківський окружний адміністративний суд.

При цьому, оскільки суд апеляційної інстанції не уповноважений у даному випадку вирішити не розглянуту по суті судом першої інстанції заяву позивача, подану у порядку статті 383 КАС України, вимоги про стягнення правничої допомоги за наслідками розгляду спірної заяви наразі задоволенню не підлягають.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до статті 320 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Приписами статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Враховуючи викладене, ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/10310/24 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 326-329, 353, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/10310/24 - скасувати.

Справу № 520/10310/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій