Справа № 638/7581/25
Суддя: Теслікова І. І.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/7581/25
Провадження № 2-а/638/315/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:

у складі головуючого судді: Теслікової І.І.,

за участю секретаря Зубко А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Річко О.О.,

представника відповідача Коваленко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Річко Олени Олександрівни до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 звернулася до суду, через свого представника - адвоката Річко О.О., з позовом в якому просить: Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МХК 004932 від 18.04.2025 щодо громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 та закрити справу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що ОСОБА_1 (далі - Позивач) громадянин РФ, який з 2017 року постійно проживає в Україні з дружиною - громадянкою України ОСОБА_2 . В 2017 році він отримав Посвідку на тимчасове проживання в Україні, а 21 квітня 2021 року Позивач подав документи на постійний дозвіл на проживання в Україні (посвідка на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , дійсна до 02.06.2022 року). 16 лютого 2022 року Позивачу було надано дозвіл на еміграцію в Україні (тобто за 8 днів до повномасштабного вторгнення), про що позивач дізнався із сайту ДМС, копію рішення йому б мали надіслати протягом 2х тижнів. Однак 24 лютого 2022 року почалося повномасштабне вторгнення рф в Україну. Відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 за №165 «Деякі питання реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб», про яку зазначає і сам відповідач, було постановлено: 1) зупинити строки надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та видачу дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні; 2) поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України. Спочатку позивач особисто звернувся до ГУ ДМС України в Харківській області, та отримав усну відмову на підставі зазначених вище Постанов КМУ. Надалі 30.08.2022 року звернувся через форму електронного звернення до ДМС України, на що отримав відповідь від 13.09.2022 року де вказано, що «до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про оформлення посвідки на постійне проживання, та розроблено проєкт нормативно правового акту, який встановлює умови подання громадянами країни-агресора заяв про отримання адміністративних послуг у міграційній сфері, який на сьогодні в установленому порядку подано на розгляд Уряду» Тобто фактично Позивача було позбавлено можливості подати документи, не дивлячись на те, що до початку повномасштабного вторгнення йому було надано дозвіл на еміграцію в Україну. З початку повномасштабного вторгнення Позивач не залишився осторонь і почав активно донатити на ЗСУ, був і є волонтером «Служби порятунку тварин», критикує війну та путінізм та підтримує Україну в соціальних мережах, через що наражається на небезпеку у разі його повернення до країни походження. Надалі позивач продовжував дзвонити до ГУ ДМС України в харківській області, однак продовжував отримувати усні відмови. Крім того, йому рекомендували сплатити штраф за нелегальне перебування на території України (за ст 203 КУпАП) та повторно звернутися за отримання дозвільних документів, що позивач і зробив. Однак отримав відмову. 05.06.2024 року позивач звернувся до ДМС через форму електронного звернення з наступним запитом «Я, ОСОБА_1 у листопаді 2014 року одружився з громадянкою України, ОСОБА_3 . У червні 2017 року ми з дружиною переїхали жити в Україну. Я подав документи на постійний посвідку на проживання 21 квітня 2021 року. Дозвіл на еміграцію було підписано 16 лютого 2022 року. Отримати постійний дозвіл на проживання до початку повномасштабного вторгнення Росії я не встиг. У травні 2022 року я мав отримати новий тимчасовий дозвіл на проживання, але не отримав через повномасштабне вторгнення Росії. Після цього 8 березня 2024 року я сплатив штраф за порушення термінів перебування на території України, та 6 травня 2024 року подав запит на продовження терміну перебування на території України у Головному управлінні ДМС у Харківській області з метою подальшого подання документів на тимчасове дозвіл на проживання. Впродовж терміну перебування мені було відмовлено. Причин відмови мені не відомі. У зв`язку з тим, що мені було відмовлено у продовженні терміну перебування співробітниками державної міграційної служби в усній формі, прошу дати мені письмову відповідь. Відповідь прошу надіслати електронною поштою: ІНФОРМАЦІЯ_2» У відповіді на це звернення, датованій 24.06.2024 р., зазначено «У Державній міграційній службі України розглянуто Ваше звернення від 05.06.2024 щодо причин прийняття рішення про відмову Вам у продовженні строку перебування на території України. За результатами розгляду повідомляємо наступне. Перевіркою, здійсненою під час розгляду Вашого звернення, встановлено, що 21.05.2024 ДМС прийнято рішення № 2221 про відмову Вам у продовженні строку перебування на території України на підставі підпункту 3 пункту 25 Порядку продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.09.2023 № 979), оскільки Ви не подали відповідного підтвердження підстав для подальшого перебування на території України.», при тому, що Позивач надав повний пакет документів. Позивач повторно звернувся до ГУ ДСМ Україні в Харківській області з повним пакетом документів, де ще раз надав відповідне підтвердження підстав для подальшого перебування на території України, однак його заяву знову не прийняли, мотивуючи тим, що йому ще раз необхідно сплатити штраф по ст. 203 КУпАП. 03.07.2024 року позивач особисто звернувся до Основ`янського відділу у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, для виконання рекомендацій по повторному притягненню до адміністративної відповідальності. Разом з протоколом та постановою, які позивач одразу сплатив, відносно нього було прийнято оскаржуване Рішення (№016041) про примусове повернення до країни походження або третьої країни. При цьому в письмових поясненнях позивач зазначив, що перебуває нелегально на території України не зі своєї вини, не покинув Україну через введення військового стану, згоден документуватися Посвідкою на проживання та вчиняв необхідні дії для її отримання, а також, що повертатися до країни походження для нього є небезпечним. Позивач оскаржив вищезазначене рішення про примусове повернення, воно було скасовано рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/14128/24 (https://www.reyestr.court.gov.ua/Review/122381079) Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року по справі №638/14128/24, встановлено наступні обставини, які є преюдиційними та не потребують та є доведеними. Крім того, позивач з початку повномасштабного вторгнення підтримував Україну та активно виражав свою політичну думку. Був і є волонтером «Служби порятунку тварин», тому Позивач має обґрунтовані побоювання повертатися в країну свого походження, адже може зазнати там переслідувань через свою політичну позицію. Тому, 17 липня 2024 року, Позивач відвідав відділ за адресою вул. 23 Серпня 13А особисто, для подачі документів на отримання статусу біженця в України з відповідним пакетом документів. Однак, його документи не прийняли, письмової відмови або повідомлення чому саме його заяву не приймають йому не надали. В той же день, він особисто через канцелярію Головного Управління Державної міграційної служби України в Харківській області подав заяву про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Однак, знову не отримав жодної письмової відповіді. 31 липня 2024 року Позивач отримав відповідь від Відповідача, в порядку Закону України «Про звернення громадян», а не профільного законодавства про біженців. Позивач звернувся за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду. Рішенням вищезазначеного суду, яке було підтверджене постановою Другого апеляційного адміністративного суду по справі №520/26132/24, зобов`язано Головне Управління ДМС України в Харківській області прийняти заяву громадянина Позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи i біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ Україні від 07.09.2011 року № 649 та надати рішення за результатами розгляду заяви. 10 квітня 2025 року Позивач прибув до відділу ГУ ДМС України в Харківській області за адресою 23 Серпня 13А з метою виконання рішення судів - подачі заяви про надання йому статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту. Позивач з`явився до відповідного органу з рішеннями суду, заповненою заявою-анкетою та додатками до неї (в тому числі з оригіналами паспортів, фотокартками та флеш накопичувачем з додатками), однак в той день його заяву не прийняли, агрументуючи це тим, що Позивач має сплатити штраф. За усною вказівкою працівників відділу Позивач 14 квітня 2024 року намагався отримати протокол та постанову за адресою Леся Курбаса, 13 (Шевченківській відділ ГУ ДМС України в Харківській області), де не було вирішено питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Далі 17 квітня 2025 року позивач за усною вказівкою працівників ДМС направився для притягенення до адміністративної відповідальності вже за адресою, Гвардійців Широнінців, 25а (Салтівський відділ ГУ ДМС України в Харківській області), де заявника також не притягли до адміністративної відповідальності, коли він повідомив, що не згодний зі штрафом, та планує його оскаржувати, його письмові пояснення були розірвані посадовою особою Салтівського відділу та позивача попрохали покинути відділ. (всі звернення позивач фіксував на гарячу лінію ДМС) Тільки 18 квітня 2025 року позивача все ж таки притягнули до адміністративної відповідальності Холодногірським відділом у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області (далі Холодногірський відділ). Позивач одразу заявив та в своїх письмових поясненнях описав з якою метою він прибув до Відповідача і те, що він буде оскаржувати прийняту постанову. Отже, 18.04.2025 року відносно Позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене частиною 3 статті 203 КУпАП, а також постанову ПН МХК 004932 про накладення адміністративного стягнення у розмірі 5 100, 00 грн. (далі - Оскаржувана постанова). Основна позиція ГУ ДМС в Харківській області (далі - «Відповідач»), що вказана в оскаржуваній постанові, є те, що Позивач проживає на території України без законних підстав. Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною, а тому такою, що підлягає скасуванню та звертається до суду з цим позовом з наступних підстав. Позивач звернувся в Україні з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». 22.04.2025 року Позивача нарешті було документовано Довідкою про звернення за захистом в Україні № 012437, номер його особистої справи 01, що свідчить про те, що доступ до біженської процедури значно обмежений (його справа є першою в 2025 році). Позивач є документованим шукачем захисту в Україні. До того ж, у примітці до статті 203 КУпАП зазначається, що дія цієї статті не поширюється на випадки, якщо іноземці або особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Оскільки Відповідач систематично без поважних причин не приймав у Позивача заяви про визнання його біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, то, відповідно, у діях Позивача відсутній склад адміністративного правопорушення за статтею 203 КУпАП. Як вказувалося раніше, рішенням другого апеляційного адміністративного суду, по справі № 638/14128/24 встановлено, що вина позивача в порушенні законодавства України з приводу перебування його на території України відсутня. Позивач неодноразово звертався до органів ДМС для його документування.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року позовна заява була залишена без руху, на виконання якої представником позивача подано заяву.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 15 травня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Від представника відповідача 22 травня 2025 року надійшов відзив на позов, відповідно до якого, сторона відповідача, з огляду на необґрунтованість позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що Позивач посилається на те, що він начебто перебуває законно на території України, оскільки 16.02.2022 Головним управлінням ДМС у Харківській області стосовно нього було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну. Представник позивача посилається на положення постанови КМУ № 1232 від 01.11.2022 щодо зупинення строків розгляду заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обміну посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Також представник позивача посилається на рішення суду апеляційної інстанції, де предметом спору було рішення про примусове повернення позивача. Відповідач не погоджується із доводами позовної заяви, вважає їх помилковими, виходячи з наступного. Стосовно позивача 16.02.2022 Головним управлінням ДМС у Харківській області стосовно нього було прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну (підстава: дружина - громадянка України). Відповідно до абзацу 6 статті 11 Закону України «Про імміграцію» заява-анкета про оформлення посвідки на постійне проживання може бути подана іммігрантом протягом одного року з дня видачі йому дозволу на імміграцію. Згідно з пунктом 2 постанови КМУ № 259 від 18 березня 2020 р. рішення про надання дозволу на імміграцію, прийняте протягом одного року до установлення або у період установлення на всій території України карантину, діє протягом двох років від дня його прийняття. Вказана норма втратила дію після скасування 01.07.2023 карантину. Тож, до 16.02.2024 позивач був вправі звернутись до органу міграційної служби з питання оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, однак, не зробив жодних дій для цього. Після спливу дворічного строку дозвіл на імміграцію в Україну, прийнятий стосовно ОСОБА_1 , є недійсним. У продовженні строку перебування на території України позивачу було відмовлено. Тобто після 16.02.2024 позивач проживає на території України незаконно, без будь яких документів, що підтверджують законність проживання. Що стосується посилання на положення постанови КМУ № 1232 від 01.11.2022 «Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану», то дія даної постанови не поширюється на позивача, оскільки стосується тих заяв на оформлення дозволу на імміграцію чи посвідок на проживання в Україні, по яких ще не прийнято остаточного рішення. Стосовно позивача таких нерозглянутих заяв не було, бо рішення про дозвіл на імміграцію в Україну стосовно позивача вже було прийняте. Отже, вищевказане виключає як законність перебування позивача станом на 18.04.2025 на території України, так і поширення на нього положень постанови КМУ від 01.11.2022 №1232. Із вказаного вбачається, що позивач перебуває на території України без законних підстав.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовільнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини зазначені у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно вимог ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно з ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

При розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 44, статтями 51, 146, 160, 172-4 -172-9, 173, частиною третьою статті 178, статтями 185, 185-1, статтями 185-7, 187 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. У разі ухилення від явки на виклик органу внутрішніх справ або судді районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду цю особу може бути органом внутрішніх справ (Національною поліцією) піддано приводу.

Законами України може бути передбачено й інші випадки, коли явка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, в орган (до посадової особи), який вирішує справу, є обов`язковою.

Відповідно до ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до вимог ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно із ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Судом встановлено, що 03 липня 2024 року, на підставі адміністративного протоколу ПР МХК 004517 від 03.07.2024, заступником начальника Основ`янського відділу ГУДМС України в Харківській області Севериною Тетяною Миколаївною щодо ОСОБА_1 прийнято постанову ПН МХК 004517 від 03.07.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Також 03 липня 2024 року заступником начальника Основ`янського відділу ГУДМС України в Харківській області Севериною Тетяною Миколаївною прийнято Рішення №016041 про примусове повернення до країни походження або третьої країни, відповідно до змісту якого громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув в Україну у грудні 2019 року, до теперішнього часу країну не покинув, громадянин РФ ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на території України з порушенням вимог чинного законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, у зв`язку з чим вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Російська Федерація, ОСОБА_1 / ОСОБА_4 та зобов`язано останнього у строку до 01 серпня 2024 року покинути територію України.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2025 року по справі № 638/14128/24 позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник Річко Олена Олександрівна, до Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області про скасування рішення про примусове повернення іноземця до країни походження або третьої країни задоволено. Визнано протиправним та скасувано рішення №016041 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , прийняте 03 липня 2024 року в.о. начальника Основ`янського відділу ГУДМС України в Харківській області Севериною Тетяною Миколаївною.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року, рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05 вересня 2025 року по справі № 638/14128/24 залишено без змін.

Поряд з цим, 17.07.2024 позивач звернувся до відповідача з наміром набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, за результатами розгляду якого, листом від 31.07.2024 № 6301.8-12805/63.1-24 ГУ ДМС України в Харківській області повідомлено позивачу, що під час опрацювання звернення з`ясовано, що позивач останнього разу прибув в Україну 27.12.2018, однак за захистом звертається лише зараз, у зв`язку з чим позивачем порушено порядок звернення за захистом в Україні, тобто розгляд заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснено в порядку Закону України "Про звернення громадян".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 по справі № 520/26132/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом у порядку визначеному Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення щодо прийняття або відмови у прийнятті заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за № 1146/19884; з задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2025 року, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року по справі №520/26132/24 залишено без змін.

В той же час, 18 квітня 2025 головним спеціалістом Холодногірського відділу у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Горенко І.Ю. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №004933, згідно із яким 18.04.2025 о 14-31, за адресою: АДРЕСА_1 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перевищив строк перебування в Україні більш як на 30 днів і його протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 .

Постановою заступника начальника Холодногірського відділу у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області Саранча М.М. серії ПН МХК № 004932 від 18 квітня 2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 5 100 гривень. З вказаної постанови вбачається, що 18.04.2025 о 14-31, за адресою: АДРЕСА_1 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перевищив строк перебування в Україні більш як на 30 днів і його протягом року було піддано адміністративному стягненню за таке ж порушення. Місце скоєння правопорушення: м.Харків, пров.Верховський, 7.

Відповідно до ч.1 ст.203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні не більш як на 30 днів, а так само недодержання ними встановлених законодавством вимог транзитного проїзду через територію України або вимог декларування чи реєстрації місця проживання (перебування) тягнуть за собою накладення штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.3 ст.203 КУпАП передбачено, шо дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення тягнуть за собою накладення штрафу від трьохсот до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Статтею 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», визначено підстави за якими іноземці та особи без громадянства вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, а також підстави для видачі таким особам посвідки на тимчасове проживання.

Відповідно до ч.5 ст. 5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Згідно із ч.1 ст. 7 вказаного Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до п. 3.2 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України 07.09.2011 № 649, зареєстрованих в МЮУ 05.10.2011 за № 1146/19884, у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

Довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

За вказаних обставин відповідач, після набрання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2024 року законної сили - 28 березня 2025 року, яким визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, яка полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884, та зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення щодо прийняття або відмови у прийнятті заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884, мав видати позивачу Довідку про звернення за захистом в Україні, та відповідно у нього були відсутні правові підстави для притягнення 18 квітня 2025 року позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 203 КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 4 ст. 90 КАС України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначений обов`язок відповідач не виконав, оскільки ним не доведено правомірності своїх дій, які полягають у притягненні позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП.

Згідно із приписами ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає серед іншого рішення про скасування постанови і закриття справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що посадовою особою Холодногірського відділу у місті Харкові ГУ ДМС України в Харківській області при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 203 КУпАП не встановлено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 203 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Питання розподілу судових витрат у відповідності до положень ст. 139 КАС України, та приймаючи до уваги, що позов задоволено, суд вважає необхідним за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 5, 6-11, 13-15, 72-79, 90, 241-246, 255, 268-271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов представника ОСОБА_1 - адвоката Річко Олени Олександрівни до Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне стягнення- задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК №004932 від 18 квітня 2025 року, винесену заступником начальника Холодногірського відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Саранча М.М., відносно громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч.3 ст. 203 КУпАП - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити за відсутністю у діях особи події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п?ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.І.Теслікова