Справа № 129/4076/24
Суддя: Бондар О. В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 129/4076/24
Провадження по справі № 2-а/129/47/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" червня 2025 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Бондар О.В.,

розглянув у судовому засіданні в місті Гайсині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

установив:

25.12.2024 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 433, ухваленої 16.08.2024 р. т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн., провадження у справі просить закрити через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. На обгрунтування заявлених вимог зазначив про те, щовідносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, 16.08.2024 р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було ухвалено постанову № 433, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф в розмірі 17 000 гривень за те, що він, будучи зарахованим в запас рішенням призовної комісії №31 від 30.07.2014 р. та в порушення вимог п.81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року (до 05.01.2023 року абз.18 п.56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ №921 від 7 грудня 2016 року), не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого ОСОБА_1 з липня 2014 року та по серпень 2024 року не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим місцем проживання та для оформлення військово-облікового документу до цього часу не з`являвся, зазначене підтверджується відомостями з ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відсутності військово-облікового документа, що має ознаки ухилення ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останній вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у липні 2014 року, коли ОСОБА_1 особисто мав з`явитись для взяття на військовий облік військовозобовязаних та яке закінчилось у серпні 2024 року, коли ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку. Позивач вважає вказану постанову протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм процесуального та адміністративного права, а також такою, що порушує його права, оскільки він адміністративних правопорушень не вчиняв, виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 не отримував, а тому зобов`язань про явку до ТЦК протягом зазначеного часу не мав, всі необхідні документи для оновлення даних своєчасно наддав 20.05.2024 р., тому вважає що вищевказана постанова винесена незаконно, просить скасувати постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по ч. 3 ст. 210 КУпАП.

24.02.2025 р. представником відповідача через систему ''Електронний суд'' подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечив з огляду на те, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та не перебував на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджуються даними з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відсутністю у ОСОБА_1 військовооблікового документа військовозобов`язаного з відміткою про перебування на військовому обліку, згідно витягу з книги протоколів засідань призовної комісії протокол №31 від 30.07.2014 р. громадянина ОСОБА_1 рішенням призовної комісії згідно ст. 18 п.1 пп.2 та ст. 27 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено від призову на строкову військову службу та зараховано в запас у зв`язку з досягненням 25-річного віку як такого, що мав відстрочку; згідно відомостей з ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 16.08.2024 р. ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання у ІНФОРМАЦІЯ_4 , 05.08.2024 р. прибув особисто для взяття на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання та написав заяву про взяття на військовий облік. 16.08.2024 при опрацюванні звернення позивача про взяття на військовий облік було виявлено, що ОСОБА_1 з 2014 року та по теперішній час не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа до цього часу не з`являвся. Внаслідок своїх дій ОСОБА_1 порушив правила військового обліку та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності згідно статті 210 КУпАП. ОСОБА_1 у липні 2024 р. з`явився до Центру рекрутингу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), у серпні 2024 р. прибув до військової частини НОМЕР_2 для подальшого взяття на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 ,триваюче правопорушення ОСОБА_1 розпочалось з 30 липня 2014 р., коли він, будучи зарахованим в запас, не прибув особисто для взяття на військовий облік військовозобов`язаних до ІНФОРМАЦІЯ_3 та по теперішній час не перебував на військовому обліку за зареєстрованим (задекларованим) місцем проживання, що було виявлено 16.08.2024 коли ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про взяття його на військовий облік, відповідно після виявлення вчинення адміністративного правопорушення та виявлення особи правопорушника було складено протокол 16.08.2024 р. №433, відтак строки для притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку згідно ст.38 КУпАП не порушені; представник відповідача вважає, що позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП за порушення останнім правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: вимог п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ ''Про військовий обов`язок і військову службу'' та абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до ''Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів'' затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022, у зв`язку з неперебуванням військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, а тому просить позов залишити без задоволення.

У поданій до суду 25.03.2025 р. відповіді на відзив позивач зазначив про те, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню з огляду на мотиви, заявлені в позовній заяві, у відзиві представник відповідача не довів правомірності ухвалення своєї постанови. В додаткових поясненнях, надісланих до суду 18.04.2025 р., позивач просить взяти до уваги те, що він з 17.08.2024 р. є військовослужбовцем, з 10.11.2024 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що є додатковою підставою для закриття провадження у справі на підставі п.10 ч.1 ст. 247 КУпАП, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити.

Сторони у судове засідання не прибули.

Суд дослідив надані сторонами докази і прийшов до висновку про задоволення позову повністю за наступними підставами.

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, 17.08.2024 р. є військовослужбовцем, з 10.11.2024 р. проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у липні 2024 р. з`явився до Центру рекрутингу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), у серпні 2024 р. прибув до військової частини НОМЕР_2 для подальшого взяття на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте на нього 16.08.2024 склали протокол за ч.3 ст.210 КУпАП за непостановку на облік військовозобов`язаних ще з грудня 2014 року, на той момент, коли не існувало ні норми ч.3 ст.210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку (а.с. 49-50). 16.08.2024 постановою №433 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 ст. 210 КУпАП позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягненні у виді штрафу у розмірі 17000 гривень. За змістом оскаржуваної постанови ОСОБА_1 , будучи зарахованим в запас рішенням призовної комісії №31 від 30.07.2014 р. та в порушення вимог п.81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ №1487 від 30 грудня 2022 року (до 05.01.2023 року абз.18 п.56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних затвердженого постановою КМУ №921 від 7 грудня 2016 року), не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого ОСОБА_1 з липня 2014 року та по серпень 2024 року не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим місцем проживання та для оформлення військово-облікового документу до цього часу не з`являвся, зазначене підтверджується відомостями з ЄДР призовників, військовозобов`язаних та резервістів та відсутності військово-облікового документа, що має ознаки ухилення ОСОБА_1 від військового обліку, внаслідок чого останній вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у липні 2014 року, коли ОСОБА_1 особисто мав з`явитись для взяття на військовий облік військовозобовязаних та яке закінчилось у серпні 2024 року, коли ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку (а.с. 55-57).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За приписами ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу''.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч.1 ст.1 ЗУ ''Про військовий обов`язок і військову службу''.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.37 ЗУ №2232-ХІІ ''Про військовий обов`язок і військову службу'' (в редакції станом на час події травень 2020) передбачено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України:

1) на військовий облік призовників: приписані до призовних дільниць; які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць;

2) на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу"; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; виключені з військового обліку Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу; які досягли граничного (27-річного) віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Положеннями ст. 18 цього ж Закону, в редакції станом на травень 2020 року, від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 27-річного віку (п. 2 ч. 1 ст. 18, ст.37 Закону України №2232-ХІІ ''Про військовий обов`язок і військову службу'').

Однак, Закон України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ діє положення ч.10 ст.1, яким визначено громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

У ч.7 ст.1 вказаного Закону №2232-ХІІ, в редакції станом на час події зазначалось, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

У подальшому до вказаної статті внесено зміни, та вказано, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно із ч.1 ст.22 ЗУ ''Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію'' від 21 жовтня 1993 року №3543-XII громадяни зобов`язані, зокрема: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до пункту 10 Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1994 року №377 (із змінами), яка втратила чинність 19 грудня 2016 року, місцеві державні адміністрації забезпечують разом з військовими комісаріатами функціонування системи військового обліку громадян, організовують бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнний час, а також подання звітності із зазначених питань.

Органи місцевого самоврядування забезпечують на території відповідних населених пунктів ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників та бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та воєнний час, а також подання звітності із зазначених питань.

У населених пунктах, де немає військових комісаріатів, виконкоми сільських, селищних, міських рад, керівники підприємств, установ, організацій і навчальних закладів незалежно від форми власності та підпорядкування забезпечують, зокрема:повноту та якість обліку військовозобов`язаних і призовників відповідної території, підприємства, установи, організації чи навчального закладу за правилами і формами, встановленими Міноборони і Мінстатом; систематичне звіряння відомостей, зазначених в особових картках військовозобов`язаних і призовників, із записами у їх військових квитках і посвідченнях про приписку до призовних дільниць, подання цих карток не рідше одного разу на рік до відповідних військових комісаріатів для звіряння з обліковими даними військових комісаріатів; внесення в 5-денний термін до особових карток військовозобов`язаних і призовників змін стосовно їхнього сімейного стану, місця проживання, службового стану та освіти і повідомлення про зміни до військових комісаріатів у визначені ними терміни.

Відповідно до абзацу 12 пункту 24 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року №921, яка втратила чинність 05 січня 2023 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №74 від 06 лютого 2019 року) з метою забезпечення персонально-первинного обліку призовників і військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад здійснюють постійний контроль за виконанням громадянами, посадовими особами підприємств, установ та організацій, які перебувають на території відповідних населених пунктів, встановлених правил військового обліку та проведення відповідної роз`яснювальної роботи. Звернення щодо громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку, надсилаються до органів Національної поліції для їх розшуку, затримання і доставки до відповідних районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (додаток 5).

Пунктом 33 Порядку №921 було встановлено, що у разі отримання розпорядження районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх явку на призовні дільниці (пункти попереднього збору) для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, визначення призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, зокрема звертаються до органів Національної поліції щодо громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку, для їх розшуку, затримання і доставки до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Пунктом 56 Порядку №921 було встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки зокрема звертаються до органів Національної поліції для розшуку, затримання та доставки до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку (додаток 13).

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ ''Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію'', яким ст.210 КУпАП було доповнено ч.3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24.02.2024 №69/2022 ''Про загальну мобілізацію''. Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст.210 КУпАП не існувало.

Тобто, з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно із ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч.7 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Судом встановлено, що позивач мав обов`язок стати на військовий облік як військовозобов`язаний згідно із ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".

З 19.05.2024 ЗУ ''Про військовий обов`язок і військову службу'' встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму ч.3 ст.210 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.

На виконання ч.10 ст.1 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' ОСОБА_1 у липні 2024 р. з`явився до Центру рекрутингу військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), у серпні 2024 р. прибув до військової частини НОМЕР_2 для подальшого взяття на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте на нього 16.08.2024 склали протокол за ч.3 ст.210 КУпАП за непостановку на облік військовозобов`язаних ще з грудня 2014 року, на той момент, коли не існувало ні норми ч.3 ст.210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку.

З урахуванням вищевикладеного, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП з липня 2014 року, бо зміни до ст.37 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' відбулися лише 04 квітня 2024 року, а норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що ОСОБА_1 і виконав. Таким чином, відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотної дії. Крім того, згідно зі ст.62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідач діяв не у відповідності до закону, оскаржувана постанова має бути скасована, а провадження в справі закрите.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову №433 від 16 серпня 2024 року, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: