Справа № 560/2576/25
Суддя: Ковальчук О.К.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2576/25
РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Ковальчук О.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ яким перерахувати та виплатити з 12.05.2024 по 12.12.2024 додаткову винагороду згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень пропорційною в розрахунку на місяць.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що набув право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168 від 28.08.2022, у розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні або відпустці за період з 13.05.2024 по 31.05.2024, з 26.06.2024 по 27.06.2024, з 30.07.2024 по 23.10.2024, з 25.10.2024 по 23.11.2024. Листом від 09.01.2025 відповідач повідомив, що виплата додаткової винагороди у зв`язку пораненням та проходженням лікування буде проведена після отримання наказу на виплату та отримання фінансування у січні 2025 року. Вважає протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", оскільки станом на день подання позову відповідач її не виплатив. Просить задовольнити позовні вимоги.

Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Зазначає, що командир підрозділу, у якому позивач проходив військову службу, не подавав рапорт про виплату йому додаткової винагороди за період його стаціонарного лікування та відпустці для лікування, у зв`язку з чим дії військової частини НОМЕР_1 в частині не видання наказу про виплату додаткової винагороди та її виплату не можна вважати неправомірними. Крім того, на теперішній час виплата додаткової винагороди позивачу за періоди лікування та перебування у відпустці для лікування, не здійснювалася у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 212 від 17.01.2025 призупинено виплату грошового забезпечення з 13.12.2024. В той же час Порядок виплати грошового забезпечення №260 у пункті 15 розділу XXXIV забороняє включати до наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника). На теперішній час позивач у військову частину НОМЕР_1 не повернувся, а відтак його позов є передчасним та задоволенню не підлягає.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому стверджує, що підставою для виплати додаткової винагороди є факт перебування на лікуванні або у відпустці для лікування до 13.12.2024, що підтверджується медичними довідками та іншими документами, які додані до справи. Самовільне залишення частини після цього періоду не може бути підставою для відмови у виплаті за попередні місяці. Крім того, самовільне залишення частини є окремою дисциплінарною справою, яка не пов`язана з правом на отримання виплат за лікування та відпустку до моменту порушення. Вважає, що позивач має належні підстави для задоволення своїх вимог, а заперечення відповідача не спростовують фактичних обставин і правових підстав для виплати додаткової винагороди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв`язку та сукупності, суд встановив таке.

Позивач - ОСОБА_1 проходить службу військовій частині НОМЕР_1 .

12.05.2024 позивач отримав травму, пов`язану із захистом Батьківщини. У зв`язку із отриманою травмою у період:

з 13.05.2024 по 31.05.2024 перебував на стаціонарному лікуванні;

з 01.06.2024 по 25.06.2024 перебував у відпустці для лікування, відповідно до довідки ВЛК від 31.05.2024 № 1692 травма легка;

з 26.06.2024 по 27.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні;

з 30.07.2024 по 26.09.2024, за направленням ВЛК (довідки від 30.07.2024 №3111 та від 28.08.2024 № 3573) перебував у відпустці для лікування у зв`язку тяжкою травмою;

з 27.09.2024 по 23.10.2024 перебував на стаціонарному лікуванні;

з 25.10.2024 по 23.11.2024 за направленням ВЛК (довідка ВЛК від 25.10.2024 № 4795 ) перебував у відпустці для лікування у зв`язку тяжкою травмою.

У грудні 2024 року позивач до відповідача зі скаргою на бездіяльність щодо виплати за вказаний вище період додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану"

Листом від 09.01.2025 відповідач повідомив, що виплата додаткової винагороди у зв`язку поранення та проходження лікування буде проведена після отримання наказу на виплату та отримання фінансування у січні 2025 року.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).

28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168).

За змістом пункту 1-2 Постанови №168 (в редакції, чинній на момент отримання позивачем травми та перебування на лікуванні і відпустці) до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови.

Згідно з пунктом 9 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 (далі - Порядок № 260) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин.

За змістом пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Відповідно до пунктів 12-13 розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 грн за час цієї відпустки.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн виплачується за період перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, або перебуванням у відпустці для лікування зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Отже, позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, передбаченої Постанови №168, з розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустках у зв`язку з отриманням тяжкого поранення, які надавались за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за період з 13.05.2024 по 31.05.2024, з 26.06.2024 по 27.06.2024, з 30.07.2024 по 23.10.2024, з 25.10.2024 по 23.11.2024.

Разом з тим, додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн не підлягає виплаті позивачу за період перебування у відпустці для лікування у зв`язку з отриманням легкої травми з 01.06.2024 по 25.06.2024.

Доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати додаткової винагороди за період з 13.05.2024 по 31.05.2024, з 26.06.2024 по 27.06.2024, з 30.07.2024 по 23.10.2024, з 25.10.2024 по 23.11.2024 у зв`язку з відсутністю відповідних рапортів командира підрозділу, суд не бере до уваги, оскільки невиконання командиром підрозділу посадових обов`язків, не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на виплату додаткової винагороди, яке він набув під час захисту Батьківщини.

Відсутність відповідних рапортів командира підрозділу при встановленому факті отримання військовослужбовцем бойового поранення є підставою проведення військовою частиною службового розслідування, однак не може бути причиною порушення прав військовослужбовця на належне грошове забезпечення гарантоване державою.

Суд також відхиляє, як безпідставне, посилання представника відповідача на призупинення наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.01.2025 №212 виплати позивачу грошового забезпечення з 13.12.2024 у зв`язку з самовільним залишенням військової частини без поважних причин, оскільки право на виплату додаткової винагороди позивач набув до 13.12.2024.

За змістом пункту 15 розділу І Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували), - за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Отож, додаткова винагорода не виплачується за період, у якому здійснено порушення військової дисципліни. Водночас, встановлене пунктом 15 розділу І Порядку №260 обмеження щодо вплати додаткової винагороди в період самовільного залишення військової частини або місця служби не застосовується у разі порушення військовою частиною строків виплати військовослужбовцю додаткової винагороди, право на яку такий військовослужбовець набув у зв`язку з отриманням травми (поранення) під час виконання військового обов`язку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність бездіяльності щодо виплати позивачу грошової винагороди за період з 13.05.2024 по 31.05.2024, з 26.06.2024 по 27.06.2024, з 30.07.2024 по 23.10.2024, з 25.10.2024 по 23.11.2024 .

Враховуючи викладене, позов в цій частині необхідно задовольнити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд враховує таке.

Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами 3-5 статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

До заяви представник позивача долучив договір про надання правової допомоги від 27.12.2024, додаток №1 до договору від 27.12.2024, скриншоти з телефону про переказ та зарахування коштів у сумі 10000,00грн на карту НОМЕР_2 від 27.12.2024, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 17.02.2025.

Згідно із пунктом 4.3 договору від 27.12.2024 за надання правової допомоги клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі.

За змістом додатку №1 адвокат надав такі послуги:

ознайомлення з документами щодо можливостей, механізмів і процедур досудового та судового захисту прав клієнта - вартість юридичних послуг та виконаних робіт 1500,00 грн, час виконання 1 година;

підготовка адвокатського запиту до частини, бригади, МОУ, виготовлення/підготовка додатків, копіювання документів, надсилання - вартість юридичних послуг та виконаних робіт 1500,00 грн, час виконання - 1 година;

підготовка заяви про досудове врегулювання спору до військової частини щодо виплат за період лікування у зв`язку з пораненням/формуванням позовної заяви/представництво в суді - 7500,00 грн, час виконання - 5 годин.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що не можуть слугувати доказом оплати послуг адвоката скриншоти з телефону про переказ та зарахування коштів у сумі 10000 грн. на карту НОМЕР_2 , позаяк такий переказ був здійснений не позивачем, а третьою особою, - Oksana Plahtii, із вказаних скриншотів не можливо встановити власника карти та призначення платежу за послуги правового характеру, що надається ним в рамках договору від 27.12.2024.

У постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Доказом витрат на правову допомогу у матеріалах справи є скриншоти з телефону про переказ та зарахування коштів у сумі 10000,00грн на карту НОМЕР_2 від 27.12.2024.

Водночас, вказаний документ не містять інформації про характер наданих послуг та осіб, які є сторонами у договору від 27.12.2024. Відтак, надані скриншоти суд не бере до уваги як документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги.

У постанові від 16.06.2025 по справі №160/8292/23 Верховний Суд зазначив, що акт підтверджує лише факт надання зазначених у ньому послуг, однак не містить інформацію про їх оплату, відтак в розумінні частини 7 статті 139 КАС України не є належним доказом понесення позивачем витрат по оплаті послуг адвоката щодо надання правової допомоги.

Оскільки у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, у задоволенні вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягується.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за період з 13.05.2024 по 31.05.2024, з 26.06.2024 по 27.06.2024, з 30.07.2024 по 23.10.2024, з 25.10.2024 по 23.11.2024.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000,00 грн пропорційною в розрахунку на місяць за період з 13.05.2024 по 31.05.2024, з 26.06.2024 по 27.06.2024, з 30.07.2024 по 23.10.2024, з 25.10.2024 по 23.11.2024 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуючий суддя О.К. Ковальчук