Справа № 640/3705/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

07 липня 2025 року Справа № 640/3705/20 ЗП/280/201/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового, за правилами спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач), в якій просив:

визнати протиправним та скасувати рішення від 10.07.2018 № 36541/П3193 відповідача про відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладеному у листі від 10.07.2018 № 36541/П3193 щодо перерахунку та виплаті позивачу пенсії по інвалідності відповідно до вимог щодо покладеного на них державою зобов`язань виплати належної позивачу пенсії, доплату до пенсії, як інваліду 1 групи ЧАЕС та війни в повному обсязі;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виконувати вимоги Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 в редакції до 2005 року, постанов Кабінету Міністрів України № 894 від 13.07.2004 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 та № 1293 від 27.12.2005 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в відношенні належних до сплати пенсій, доплати до пенсій інваліда 1 групи ЧАЕС та війни позивача та встановити, що відповідач повинен на час існування для нього обов`язку по нарахуванню та сплаті пенсії, доплати до пенсії зобов`язаний сплачувати все в розмірі не меншому ніж: - для 1-ї групи інвалідності ЧАЕС та війни - 44,2 мінімальних пенсій за віком, які дорівнюють прожитковому мінімуму для працездатних осіб;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу , інваліду 1 групи в розмірі 400% мінімальної пенсії за віком з 23.11.1995 відповідно до Закону України № 458/95 ВР «Про внесення змін доповнень до Закону України ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991, Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 в редакції до 2005 року, постанов Кабінету Міністрів України № 894 від 13.07.2004 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 та № 1293 від 27.12.2005 «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 1 січня 2016 року, згідно ст. 28 про пенсійне страхування військовослужбовців.

Крім того, просить допустити негайне виконання рішення суду та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни 1 групи та особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1). Вказує, що розмір його пенсії не відповідає вимогам наведених вище законодавчих положень, а тому відмова відповідача у перерахунку пенсії є протиправною. Просить задовольнити позов.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.03.2020 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві зазначив, що позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У 2017 році позивача переведено на пенсію по інвалідності та встановлено підвищення відповідно до ст. 25 зазначеного Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивачу не встановлювалась пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На даний час позивачу виплачується підвищення до пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни в розмірі 819,00 грн відповідно до чинного законодавства. Розмір підвищення до пенсії переглядається в разі зміни прожиткового мінімуму. У задоволенні позову просить відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій він заперечує проти доводів відповідача.

Законом України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2825-ІХ Окружним адміністративним судом міста Києва надіслано дану справу до Київського окружного адміністративного суду.

На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, Київським окружним адміністративним судом передано справу до Запорізькому окружному адміністративному суду.

20.02.2025 справа № 640/3705/20 надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду та за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Бойченко Ю.П.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/3705/20; розгляд справи розпочато спочатку; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 12371), ідентичний за змістом наявному у справі відзиву.

01.04.2025 від Київського окружного адміністративного суду за належністю надійшла заява позивача, в якій він повідомляє про незмінність позовних вимог.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому, згідно матеріалів справи позивач отримував пенсію за вислугу років (посвідчення від 17.03.2006 № НОМЕР_2 ), а з 05.01.2017 пенсію по інвалідності.

Посвідченням від 22.11.2016 серії НОМЕР_3 підтверджується, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 01.11.2016 серії АВ № 0513787, позивачу з 31.10.2016 встановлено першу групу інвалідності (підгрупи Б), причина: захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС.

Відповідно до посвідчення від 23.12.2016 серії НОМЕР_4 позивач є особою з інвалідністю 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Листом від 10.07.2018 № 36541/02/П-3193 відповідачем надано роз`яснення щодо пенсійного забезпечення позивача.

Вважаючи, що розрахунок його пенсії здійснюється не у відповідності до норм закону, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII).

Статтею 25 Закону № 2262-XII (в редакції, що діяла з 01.01.1996) передбачалося, що пенсії по інвалідності підвищуються у таких розмірах: а) на 400 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни I групи; б) на 350 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни II групи; в) на 200 процентів мінімальної пенсії за віком - інвалідам війни III групи.

Законом № 3591-ІV (набрав чинності з 29.04.2006) статтю 25 Закону № 2262-XII викладено у такій редакції: «Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 1 2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом».

В свою чергу, статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII в редакції, чинній станом на вказану вище дату набрання чинності Законом № 3591-ІХ, до якого відсилає стаття 25 Закону № 2262-XII, встановлювалося, що інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам I групи - у розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Отже, особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії по інвалідності підлягали підвищенню у відсотковому значенні від мінімальної пенсії за віком до 28.04.2006 включно, а з 29.04.2006 - у відсотковому значенні від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

За приписами статті 18 Закону № 2262-XII пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відтак, право позивача на призначення та отримання пенсії по інвалідності та, зокрема, підвищення до пенсії, безпосередньо пов`язано із встановленням йому інвалідності.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивачу інвалідність першої групи встановлена з 31.10.2016 та з 05.01.2017 призначено пенсію по інвалідності на підставі Закону № 2262-XII.

Таким чином, як на час виникнення права на призначення пенсії по інвалідності, так і на час призначення такого виду пенсії позивачу, підвищення до пенсії у відповідності до положень статті 25 Закону № 2262-XII обчислювалося у відсотковому значенні від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Названій правовій нормі Основного Закону України дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99.

У абзаці другому пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, у пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп «Про офіційне тлумачення статей 58, 78, 79, 81 Конституції України та статей 243-21, 243-22, 243-25 Цивільного процесуального кодексу України (у справі щодо несумісності депутатського мандата)» зазначено таке.

Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

Системний аналіз наведених положень законодавства, в контексті висновків, вказаних у вищеназваних Рішеннях Конституційного Суду України, дають підстави для висновку, що, оскільки право на пенсійне забезпечення по інвалідності відповідно до Закону № 2262-XII виникло у позивача, починаючи з 2016 року, а такий вид пенсії йому призначено з 05.01.2017, то до спірних правовідносин застосуванню підлягає стаття 25 цього закону і стаття 13 Закону № 3551-XII в редакції, чинній саме на вказані дати, якими було передбачено підвищення пенсії у процентах до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таке правозастосування норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 25.07.2019 у справі № 196/881/16-а.

Отже, в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Що стосується виплати позивачу пенсії в розмірі 44,2 мінімальних пенсій за віком на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсії деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» віл 27.12.2005 № 1293 слід зазначити, що позивач є отримувачем пенсії на підставі Закону № 2262-XII, а не Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII. Натомість, зазначена постанова передбачала збільшення розміру пенсій, призначених саме за Законом № 796-XII. Крім того, ця постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 і не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Що стосується доплат до пенсії позивача, то пунктом 15-1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 встановлено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про жертви нацистських переслідувань" і "Про соціальний захист дітей війни", таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Позивачу встановлено підвищення пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни 1 групи згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII, отже підстави для призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відсутні.

Подібні правовідносини уже були предметом розгляду у Верховному Суді.

Зокрема, у постановах від 10.07.2018 у справі № 363/4035/16-а, від 19.02.2019 у справі № 363/4916/16-а, від 24.04.2019 у справі № 363/3974/16-а, від 21.02.2020 у справі № 363/3520/16-а, від 30.09.2021 у справі №363/4693/16-а Верховний Суд дійшов наступного висновку:

« припиняючи виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Закону №796-ХІІ, відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 ст. 13 Закону №3551-ХІІ, а тому вимоги останнього щодо поновлення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю є необґрунтованим.

Та обставина, що додаткова пенсія була призначена позивачу до внесення змін у Порядок №1210 не впливає на правильність висновків суду, оскільки підвищення до пенсії як інваліду війни призначалась під час дії нової редакції Порядку №1210, а тому у відповідача були правові підстави для зупинення виплати додаткової пенсії».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено та підписано 07.07.2025.

Суддя Ю.П. Бойченко