Справа № 120/9254/25
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

07 липня 2025 р. Справа № 120/9254/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду, до подання позовної заяви, від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову шляхом:

- заборони Адміністрації Державної прикордонної служби України та її структурним підрозділам вчиняти дії щодо інформування Національної поліції України та/або її структурних підрозділів про необхідність адміністративного затримання громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборони Національній поліції України та/або її структурним підрозділам вчиняти дії щодо адміністративного затримання та/ або доставки громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

- заборони ІНФОРМАЦІЯ_2 та будь-якому іншому територіальному центру комплектування та соціальної підтримки України вчиняти будь-які мобілізаційні заходи щодо громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник заявника зазначає, що оскільки у мобільному застосунку Резерв+ щодо ОСОБА_1 міститься інформація вас розшукує ТЦК від 16.05.2025, то щодо останнього зі сторони представників органів охорони державного кордону, їх структурних підрозділів, та/або працівників правоохоронних органів та/або регіональних ТЦК та СП можуть бути вчинені дії по адміністративному затриманню та/або примусовому доставленню ОСОБА_1 до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проведення ВЛК та подальшої мобілізації тощо, без урахування поданої заяви про відстрочку та наявної протиправної бездіяльності по її не розгляду ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, представник заявника зауважує, що вказане свідчить про те, що в подальшому, на підставі положень Порядку №560 найближчим територіальним центром комплектування та соціальної підтримки можуть бути вчинені протиправні дії щодо мобілізації ОСОБА_1 , оскільки відстрочка за п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію залишається неналежно оформленою у зв`язку із протиправними діями (бездіяльністю) ІНФОРМАЦІЯ_5 . Так, представник заявника звертає увагу суду, що невжиття заходів забезпечення позову змінить статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця, що унеможливить реалізацію його права на відстрочку.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Приписами пунктів 2, 3 ст. 154 КАС України визначено, що суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

Суд не вважає за необхідне повідомлення учасників справи, та виклик особи, яка подала заяву про забезпечення позову, а також вказує на відсутність необхідності для призначення її розгляду у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін. Отже, розгляд поданої заяви проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення сторін.

Оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо необхідності забезпечення позову, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За змістом приписів ч. 4, 5, 6ст. 154 КАС України залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З аналізу наведених норм слідує, що законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав.

Окрім того, суд наголошує, що вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо не вжиття цих заходів може ускладнити або призвести до неможливості виконання рішення суду.

Тобто заходи забезпечення позову мають бути в межах позовних вимог, стосуватись предмету спору, однак вжиття таких заходів не мають вирішувати спір по суті до його розгляду судом.

Представник ОСОБА_1 в межах забезпечення позову просить, зокрема заборонити ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснювати будь-які мобілізаційні дії, з огляду на те, що у нього наявне право на відстрочку, однак у зв`язку із не розглядом ІНФОРМАЦІЯ_6 заяв, таке не може бути реалізоване.

Щодо посилань представника позивача на протиправність дій (бездіяльності) ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо нерозгляду заяв ОСОБА_1 про надання відстрочки, то суд зазначає, що відповідність таких дій (бездіяльності) вимогам чинного законодавства становить предмет доказування і має досліджуватись під час розгляду справи по суті.

Варто відзначити, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті і якому ще не надано правової оцінки в межах судового провадження, суд таким чином фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд зауважує, що фактичні обставини справи, зокрема встановлення правомірності чи неправомірності дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Більше того, під час вирішення питання про необхідність вжиття заходів забезпечення позову суд повинен досліджувати достатньо обґрунтовані припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір чи звернувся до суду; чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе заявник їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Разом із тим підстави, про які йдеться у поданій заяві, є предметом розгляду справи по суті, а тому встановлення обставин правомірності прийняття/неприйняття відповідного рішення, вчинення дій/бездіяльності відповідача, їх оцінка повинна бути надана судом з урахуванням доказів та посилань, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення.

Окрім того, ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони Адміністрації Державної прикордонної служби України та її структурним підрозділам вчиняти дії щодо інформування Національної поліції України та/або її структурних підрозділів про необхідність адміністративного затримання та заборони Національній поліції та її структурним підрозділам вчиняти дії щодо адміністративного затримання та/або доставки до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань порушення прав ОСОБА_1 із обов`язковим підтвердженням цього відповідними доказами, а також посилання на явну протиправність оскаржуваного рішення, може бути встановлено лише під час розгляду справи по суті, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.

Представником заявника також не надано жодних доказів на підтвердження того факту, що позивачу буде завдано шкоди правам, свободам та інтересам без вжиття заходів забезпечення позову, заявник лише припускає таку ймовірність.

Суд звертає увагу, що без ретельного і повного дослідження відповідних письмових доказів, що стосуються предмету спору неможливо очевидно встановити ознаки протиправності дій відповідача, а заборона органам Національної поліції та Адміністрації Державної прикордонної служби України вчиняти відповідні дії у межах наданих їм повноважень щонайменше свідчитиме без встановлення достовірності факту неухильного дотримання позивачем чинного законодавства, яке приймається з метою регулювання питань мобілізації, є неможливим.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави стверджувати про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів заявника таким рішенням, а також про наявність підстав вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , а тому заява про забезпечення позову не належить задоволенню.

Суд наголошує, що інститут забезпечення позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для забезпечення позову у цій справі.

А тому, у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволення заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 .

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович