Справа № 640/196/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 640/196/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 липня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "МЕТАЛУКРСНАБ" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "МЕТАЛУКРСНАБ" звернулося в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій просить: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 23.12.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оформивши належним чином поставку товарів від його контрагентів ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" та ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ", здійснивши оплату за нього, у зв`язку з чим ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" були понесені відповідні витрати у вигляді сплачених коштів, ціні яких було сплачено ПДВ, останнє, керуючись п. 198.3 ст. 198 ПК України, має законне право на формування його податкового кредиту у відповідних звітних періодах за рахунок зазначеної оплати. Вказує, що в Акті перевірки відповідачем формально застосовано критерій нереальності господарських операцій з контрагентами; в Акті перевірки не наведено належних аргументів, тим більше доказів, які би свідчили про фіктивність контрагентів позивача, а ухвали слідчих-суддів про тимчасовий доступ до речей та документів, навіть, не ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" та ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ", не можуть свідчити про фіктивність останніх; у складовій основного грошового зобов`язання з ПДВ, яке зазначене у ППР, відсутня сума ПДВ у розмірі 5 115 грн., яка була виключена Актом перевірки зі складу податкового кредиту позивача за листопад 2016 року, що свідчить про визнання її реальності відповідачем, відповідно, як мінімум реальності всієї поставки ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" за Договором поставки № 28/11-16 від 28.11.2016 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 січня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Представник Головного управління ДПС у м. Києві подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що оскільки реальність та можливість вчинення господарських операцій ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" та ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" відсутня, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" не було підстав для податкового обліку Вказаних операцій. Таким чином, укладені договори між вищевказаними СГД не опосередковувались реальним виконанням операцій, які становить його предмет. Фактично, вище вказаними СГД, здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції і складено первинні бухгалтерські документи всупереч норм частини першої ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704. Оскільки відсутній факт формування згідно з абзацом другим ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідного активу, як ресурсу контрольованого у результаті минулих подій внаслідок реального придбання у інших суб`єктів господарювання або власного виробництва. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія у визначенні абзацу п`ятого ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в основі якої має бути дійсний рух певного активу. Отже, взаємовідносини між ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" та ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС", ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" спричиняють нереальність господарської операції та відповідно неправомірність (безпідставність) документального оформлення нереальної господарської операції при складанні первинних документів та їх відображенні в регістрах бухгалтерського обліку і фінансовій звітності. Статус фіктивного, нелегального підприємства (зокрема, в силу його реєстрації на підставну особу) несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просив відмовити у прийнятті відзиву на адміністративний позов у справі № 640/196/20 та задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року прийнято до свого провадження адміністративну справу № 640/196/20, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано учасникам справи, у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання цієї ухвали, надати суду письмові пояснення щодо актуальності розгляду справи станом на сьогоднішній день та/або заяву у разі зміни фактичних обставин по даній справі, а також в разі врегулювання спору між сторонами. Замінено відповідача, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи 43141267), на його правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011).

Представник відповідача подав до суду клопотання, в якому зазначив, що в зв`язку з незмінністю позиції відповідача у справі № 640/196/20 просимо врахувати наявні у справі матеріали (відзив та додатки до нього) при новому розгляді справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" з питань дотримання вимог податкового законодавства України при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" (код 40235315) за листопад 2016 року, за грудень 2016 року та по взаємовідносинах з ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" (код 40779828) за жовтень 2017 року показників декларації з податку на додану вартість.

За результатами перевірки було винесено Акт від 22.11.2019 № 297/26-15-05-04-02/32959788 "Про результати документальної позапланової виїзної ПП "МЕТАЛУКРСНАБ".

Перевіркою було встановлено порушення: п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VІ, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, в періоді, що перевірявся на загальну суму 70385 грн., в т.ч. по періодах: листопад 2016 - 5115 грн., грудень 2016 - 43550 грн., жовтень 2017 - 21720 грн.

За період з 01.11.2016 по 31.12.2016, з 01.10.2017 по 31.10.2017 ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 200153,00 гривень.

Перевіркою правомірності визначення податкового кредиту за період з 01.11.2016 по 31.12.2016, з 01.10.2017 по 31.10.2017 встановлено його завищення всього у сумі 70 385 грн., в тому числі: листопад 2016 року - 5115 грн., грудень 2016 року - 43550 грн., жовтень 2017 року - 21720 гривень.

При дослідженні наданих до перевірки документів та комп`ютерних автоматизованих інформаційних систем ДПС України, інформація яких використана під час перевірки: ІС "Податковий Блок", Єдиний реєстр податкових накладних встановлено, що на формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період мали вплив взаємовідносини з ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" (код 40235315) за листопад 2016 року, за грудень 2016 року та з ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ"(код 40772828) за жовтень 2017 року.

На підставі Акту перевірки Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві було винесено податкове повідомлення-рішення № від 23.12.2019 р., яким Приватному підприємству "МЕТАЛУКРСНАБ" було донараховано до сплати грошове зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 81588,00 грн., включаючи штрафну санкцію у розмірі 16318,00 грн.

Незгода позивача із вказаним податковим повідомленням-рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п.m187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Так, як вбачається з наявних матеріалів справи, Головним Управлінням Державної податкової служби у місті Києві зроблено висновок про завищення ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" податкового кредиту на 70 385 грн. по господарських операціях з:

- ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" - на 5 115 грн., протягом листопада 2016 р.;

- ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" - на 43 550 грн., протягом грудня 2016 р.;

- ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" - на 21 720 грн., протягом грудня 2017 р.

В Акті перевірки податковий орган встановив, що:

- господарська операція між контрагентами відбулася на підставі Договору поставки № 28/11-16 від 28.11.2016 р., який був чинним на момент здійснення господарських операцій. До перевірки ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" надало видаткові накладні № РН-11-2806 від 28.11.2016 р. на суму 30 687,23 грн. (у т.ч. ПДВ 5114,54 грн.), № РН-12-0105 від 01.12.2016 р. на суму 65 100 грн. (у т.ч. ПДВ - 10 850 грн.), № РН-12-1406 від 14.12.2016 р. на суму 171 240 грн. (у т.ч. ПДВ - 28 540 грн.) та № 65 від 23.12.2016 р. на суму 24 960 грн. (у т.ч. ПДВ - 4 160 грн.);

- поставка підтверджується товарно-транспортними накладними, наданими ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" до перевірки (транспортування товару відбувалося автомобілем, який перебуває у володінні засновника ПП "МЕТАЛУКРСНАБ");

- ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" оформило та зареєструвало у ЄРПН відповідні податкові накладні на вищезазначені суми поставки, а саме: № 57 від 28.11.2016 р., № 12 від 01.12.2016 р., № 54 від 14.12.2016 р., № 150 від.23.12.2016 р.;

- ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" здійснило розрахунки за придбаний товар у ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС", що підтверджується банківськими виписками від 06.12.2016 р. № БВ 000001590, від 12.12.2016 р. № БВ 000001593, від 21.12.2016 р. № БВ 000001596, від 24.01.2017 р. № БВ 000001611;

- станом на час здійснення господарських операцій з поставки товару ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" було платником ПДВ, оскільки, як сам же і зазначає податковий орган в Акті перевірки, свідоцтво платника ПДВ останнього анульовано 29.01.2018 р. (більше ніж через рік з моменту останньої оплати ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" на користь ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС".

Однак, податковий орган дійшов висновок про нереальність господарських операцій з поставки товарів ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" на користь ПП "МЕТАЛУКРСНАБ", вважаючи, що:

- по аналізу ланцюга руху товарів за інформацією з ЄРПН, ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" не могло здійснити вищезазначених поставок на користь ПП "МЕТАЛУКРСНАБ";

- ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" має ознаки фіктивності.

Шляхом дослідження матеріалів справи, суд встановив, що отримавши від ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" товари, ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" було їх використано у своїй господарській діяльності, що підтверджується: виробничим звітом про витрати на виготовлення готової продукції з 01 по 30 грудня 2016 рік, розрахунками вартості виробництва продукції, звітами про використання матеріалів до розрахунків вартості виробництва продукції та оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 26 "Готова продукція", які містять в матеріалах справи.

В подальшому виготовлена продукція була реалізована на покупців позивача, а саме: ТОВ "Черкасиелеватормаш", ТОВ "Укрекспопроцес", ТОВ "Котлозавод "Крігер". За фактом такої реалізації позивачем були задекларовані податкові зобов`язання з ПДВ та відповідний ПДВ сплачений до бюджету.

Крім того, суд зазначає, що не підтвердження операцій зі сторони податкового органу за ланцюгом постачання не є свідченням нереальності господарських операцій за умови їх підтвердження належними первинними документами. Зазначена позиція узгоджена, зокрема, Верховним Судом, який вказує, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про відсутність укладених трудових договорів між контрагентом та фактичним виконавцем робіт/послуг, так само як і інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку. Про це вказують наступні судові рішення Верховного Суду: від 21.12.2018 р. у справі № 805/2030/16-а; від 21.12.2018 р. у справі № 826/5774/17; від 20.12.2018 р. у справі №826/9632/16; від 20.12.2018 р. у справі № 826/20081/16; від 20.12.2018 р. у справі № 815/4992/16; від 20.12.2018 р. у справі № 820/2946/18; від 20.12.2018 р. у справі № 818/770/17.

Правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про нереальність господарських взаємовідносин, а факт будь-якого правопорушення має бути підтверджено виключно допустимими доказами, про що зазначається у Постанові КАС ВС від 27.02.2018 р. у справі № 813/2451/17.

Отже, порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару, (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Такий висновок зроблено у Постанові КАС ВС від 12.12.2018 р. у справі № 804/931/17.

Як наслідок, суд дійшов висновку, що отримані від ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" товари були використані ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" у своїй господарській діяльності, у результаті чого була виготовлена готова продукція, яка була реалізована покупцям позивача, ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" за наслідком реалізації виготовленої продукції були задекларовані податкові зобов`язання з ПДВ та останній сплачено до бюджету.

Крім того, суд звертає свою увагу на те, що сума ПДВ у розмірі 5115 грн., яка була виключена відповідачем з податкового кредиту позивача у листопаді 2016 р. в Акті перевірки, не стала складовою винесеного ППР, адже сума, до якої податковим органом була застосована штрафна санкція у розмірі 16318 грн., складає 65270 грн., у той час, як за Актом перевірки податковий кредит позивача зменшено на 70 385 грн.

Відтак, можна дійти висновку, що відповідач погодився з реальністю поставки зі сторони ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" на зазначену суму ПДВ, яка відбулася на підставі укладеного Договору поставки № 28/11-16 від 28.11.2016 р.

Податковим органом в Акті перевірки також встановлено, що між ПП "ВЕЛОНІС ПРО" та ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" на підставі ст.ст. 512 - 519 ЦК України укладено Договір про відступлення права вимоги № 10/1 від 14.11.2017 р., відповідно до якого новий кредитор - ТОВ "ВЕЛОНІС ПРО" набув право кредиторської вимоги до ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" від ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" за Договором поставки № 10/10-17 від 10.10.2017 р., укладений між ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" та ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ".

В Акті перевірки встановлено, що поставка товару за Видатковою накладною № 17 від 17.10.2017 р. на суму 130 320 грн. (ут.ч. ПДВ 21720 грн.) в рамках Договору поставки № 10/10-17 від 10.10.2017 р. відбулася між ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" та ПП "МЕТАЛУКРСНАБ", що також підтверджується товарно-транспортною накладною № 17 від 10.10.2017 р. (транспортування товару відбувалося автомобілем, який перебуває у володінні засновника ПП "МЕТАЛУКРСНАБ").

За фактом постачання товару ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" було виписано (10.10.2017 р;) та зареєстровано в ЄРПН (31.10.2017 р.) податкову накладну № 2060 за номенклатурою товарів, яка відповідає номенклатурі товарів Видаткової накладної № 17 від 17.10.2017 р. на суму 130320 грн. (у т.ч. ПДВ - 21720 грн.). Оплату за отриманий товар ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" здійснило вже на користь ТОВ "ВЕЛОНІС ПРО" на підставі Договору про відступлення права вимоги № 10/1 від 14.11.2017 р., що підтверджується банківською випискою № 742 від 22.11.2017 р.

Відтак, судом встановлено належне оформлення постачання товару за Видатковою накладною № 17 від 17.10.2017 р. на суму 130320 грн. (у т.ч. ПДВ - 21720 грн.), у тому числі, належне віднесення суми сплаченого ПДВ у розмірі 21720 грн. до податкового кредиту ПП "МЕТАЛУКРСНАБ", первинними документами зі встановленням оплати за таку поставку покупцем.

З приводу посилання податкового органу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2017 р. у справі № 761/45324/17 та ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2018 р. у справі № 757/40712/18-к, суд зазначає, що зазначені процесуальні документи не стосуються безпосередньо контрагентів позивача. Вони були винесені в межах розгляду клопотань про надання тимчасового доступу до речей і документів інших юридичних осіб, а не у зв`язку з встановленням обставин фіктивності контрагентів позивача.

Факт включення ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ" та ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" до переліку контрагентів інших суб`єктів господарювання сам по собі не свідчить про фіктивність зазначених товариств. Крім того, податковим органом не надано посилань на жоден вирок у кримінальному провадженні, який би підтверджував встановлення їх фіктивності в судовому порядку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п: 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, оформивши належним чином поставку товарів від його контрагентів ТОВ "УКРБІЗНЕСЛЮКС" та ТОВ "ОПТІМУМ КЕПІТАЛ", здійснивши оплату за нього, у зв`язку з чим ПП "МЕТАЛУКРСНАБ" були понесені відповідні витрати у вигляді сплачених коштів, ціні яких було сплачено ПДВ, останнє, керуючись п. 198.3 ст. 198 ПК України, має законне право на формування його податкового кредиту у відповідних звітних періодах за рахунок зазначеної оплати.

Таким чином, суд зазначає, що податковий орган, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення діяв необґрунтовано, у зв`язку з чим у суду наявні всі підстави прийти до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправними та скасуванню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн., позивачем подано до суду: Договір про надання правничої допомоги № 19/2019 від 02.12.2019 року, Додаткову угоду № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 19/2019, Додаткову угоду № 2 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 19/2019, акт приймання наданих послуг відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги № 19/2019 від 02 грудня 2019 року, ордер серії КВ № 771080 від 27.12.2019 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Дутковський Б.В., платіжне доручення від 27.12.2019 року на суму 20000,00 грн.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, співмірність обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

В той же час, суд вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З урахуванням обставин справи, а саме: справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження, виходячи характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, суд вважає розмір вартості наданих послуг неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність, суд приходить до висновку про стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн., що відповідає вимогам розумності та співмірності.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем судовий збір належить стягнути на користь позивача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 23.12.2019 № у розмірі 81 588,00 грн.

Стягнути на користь Приватного підприємства "МЕТАЛУКРСНАБ" 1921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн., судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Стягнути на користь Приватного підприємства "МЕТАЛУКРСНАБ" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн., за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:Приватне підприємство "МЕТАЛУКРСНАБ" (просп. Тичини Павла, 20, м. Київ, 02152 , ідентифікаційний номер - 32959788)
Відповідач:Головне управління ДПС у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19, Київ 116, м. Київ, 04116 , код ЄДРПОУ - 44116011)

Головуючий суддя П.І. Салюк