Справа № 140/5607/25
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5607/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась із позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з наступними позовними вимогами:

1) визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 1700 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду № 161/4843/23, винесену заступником начальника Відділу Грущук Марією Вікторівною від 29.04.2025 стосовно ОСОБА_1 ;

2) визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025, винесену заступником начальника Відділу Грущук Марією Вікторівною стосовно ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 від 10.03.2025 позивача було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_1 , а також шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025, шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

Однак, неподалік від місця на якому був розташований паркан, розташовані металеві стовпчики висотою декілька сантиметрів, але вони не були предметом судового розгляду позаяк знаходяться за межами дії сервітуту, що підтверджується висновком експертизи, яка була замовлена боржником.

Позивач вважає, що державний виконавець протиправно та незаконно виніс постанову від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду, чим перевищив свої повноваження, оскільки рішення по справі №161/4843/23 було виконане. Також, протиправною позивач вважає винесену постанову про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025.

На підставі викладеного, посилаючись на те, що під час прийняття оскаржуваних постанов, державний виконавець не діяв у спосіб та в порядку, що встановлені Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 18.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом, та ухвалено розгляд справи проводити за правилами розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України, без повідомлення учасників справи, у порядку, визначеному статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

25.06.2025 від представника відповідача листом на адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №77492511 (далі ВП №№77492511).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 25.06.2025 відповідач позов не визнав та просить відмовити у зв`язку з тим, що з метою перевірки виконання рішення суду 03.04.2025 здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що рішення суду виконано частково, оскільки залишки металу, на якому був металевий паркан не знесено, що ускладнює проїзд.

29.04.2025 стягувачем ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) повідомлено виконавця, що станом на 29.04.2025 рішення суду не виконано, залишки паркану не знесено.

Враховуючи вищевказане державним виконавцем, відділу керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 29.04.2025 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 1 700,00 грн. Дану постанову скеровано сторонам для відома та виконання. Засобами поштового зв`язку надіслано рекомендованим листом боржнику постанову про накладення штрафу за адресою: АДРЕСА_2 . Даний лист згідно відстеження про отримання поштових відправлень отримано 13.05.2025.

08.05.2025 сторонам виконавчого провадження скеровано повідомлення про проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 на 20.05.2025.

З метою повторної перевірки виконання рішення суду 19.05.2025 за адресою: АДРЕСА_2 здійснено повторну перевірку виконання рішення суду.

Під час проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що рішення суду виконано частково, не усунено належним чином перешкоди користування земельним сервітутом, (не знесено залишки металевого паркану, чим ускладнено проїзд).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 від 10.03.2025 позивача було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_1 , а також шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

13.03.2025 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №77492511, згідно виконавчого листа №161/4843/23 виданого 10.03.2025 Луцьким міськрайонний судом Волинської області, про зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 усунути ОСОБА_2 перешкоди у праві користування земельним сервітутом, дія якого поширюється безстроково на площу 0,0119 га земельної ділянки площею 0,0508 га кадастровий номер :11:168:0019, власник ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення права проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_3 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0260 га кадастровий номер :11:168:0018 за адресою: АДРЕСА_4 . Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025 шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

Проте, неподалік від місця на якому був розташований паркан, розташовані металеві стовпчики висотою декілька сантиметрів. Однак, вони не були предметом судового розгляду, так як знаходяться за межами дії сервітуту, що підтверджується висновком експертизи, яка була замовлена боржником.

Позивач зауважує, що станом на день подання позову до суду в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, які б стверджували невиконання рішення суду саме 29.04.2025, коли була винесена оскаржувана постанова.

Таким чином, постанова, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук М.В. від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1 700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23 є протиправною та підлягає скасуванню. Також, протиправною є постанова про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025, згідно якої із ОСОБА_1 стягують 16 000,00 гривень виконавчого збору.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані постанови, звернулася до суду за захистом своїх прав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

У силу змісту статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно змісту частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до норм частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 3, 4 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Випадки, коли виконавчий збір не стягується, визначені частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Положеннями частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного слідує, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 13.03.2025 відкрито ВП №77492511.

12.03.2025 державним виконавцем Грущук Марією Вікторівною постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16 000,00 грн.

Постановою від 29.04.2025 ВП №77492511 накладено штраф на ОСОБА_1 за не виконання рішення суду у розмірі 1 700,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду у справі №№161/4843/23 протягом 10 робочих днів.

Відповідно до пункту 8 розділу I Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно пункту 10 розділу IX Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином, акт слугує підтвердженням вчинення виконавчих дій, має бути складеним належним чином та підписаним сторонами виконавчого провадження.

03.04.2025 здійснено виїзд за адресою: м. Луцьк, вул. Уласа Самчука, 14/1 та встановлено, що рішення суду виконано частково, оскільки залишки металу, на якому був металевий паркан не знесено, що ускладнює проїзд, що підтверджується актом від 03.04.2025.

29.04.2025 представником відповідача повторно зафіксовано, що рішення суду не виконано, оскільки не усунуто перешкоди в праві користування земельним сервітутом, не забезпечено право проїзду до будинку та земельної ділянки. Проте, з копії акту вбачається, що не залучено понятих, тому даний акт не можливо вважати доказом, оскільки винесено з порушенням норм чинного законодавства.

20.05.2025 державним виконавцем Грущук Марією Вікторівною встановлено, що рішення суду не виконано, а саме не надано права проїзду шляхом не усунення частини металевого паркану.

Однак, суд зауважує, що 15.05.2025 від представника позивача на адресу відповідача надійшла заява про залучення експерта, у якій просили у рамках виконавчого провадження винести постанову про залучення експерта, якому на вирішення експертного завдання поставити питання щодо того чи знятий запірний пристрій, чи зняти металевий забор (паркан, огорожа), що була предметом судового спору та виконавчого провадження, чи знаходяться металеві стовпчики у зоні дії земельного сервітуту та чи є можливість безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку №17/2024 судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2024 вбачається, що на графічному зображені схемі меж сервітуту (Додаток 2) та фото 1-6 між межею земельного сервітуту за №:11:168:0019:0710:00000001 на земельній ділянці за кадастровим №:11:168:0019 за адресою: АДРЕСА_2 (власник: ОСОБА_4 ) та земельною ділянкою кадастровий номер :41:168:0018 за адресою: АДРЕСА_4 (власник. ОСОБА_5 ) наявна не обтяжена сервітутом частина земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019.

Суд зауважує, що державний виконавець не володіє спеціальними технічними знаннями, які йому дозволяють без спеціальних знань і технічних засобів виміряти у просторі на земельній ділянці межі поширення сервітуту і межі приватної земельної ділянки на яку дія сервітуту не поширюється, а у даному випадку відрізнити металеві стовпчики які стоять не в зоні дії сервітуту від паркану.

Проте, як вбачається з матеріалів справи даний висновок №17/2024 судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2024 відповідачем не враховано.

Згідно частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Формулювання «без поважних причин» покладає на державного виконавця обов`язок з`ясовувати в кожному випадку причини невиконання рішення суду, але в даній справі виконавцем не було з`ясовано і не проведено оцінку причин невиконання ОСОБА_1 рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі №640/11833/19 дійшов висновку, що від дослідження дотримання процедури складення актів та процедури складення постанови про накладення штрафу на підставі вказаних актів, залежить вирішення питання відповідності дій державного виконавця, під час складання оскаржуваних постанов, вимогам статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що рішення суду боржником фактично було виконане наступного дня після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025 шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що металеві стовпчики знаходять в зоні дії сервітуту позивача, а тому постанова, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1 700 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23 винесена всупереч вимогам закону та підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки фактично рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025, шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану), а постанова про відкриття виконавчого провадження датується 13.03.2025, постанова про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025 у розмірі 16 000,00 підлягає скасуванню.

Крім того, суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності прийнятих рішень.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач згідно квитанції від 22.05.2025 сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 грн, тому ці витрати слід присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23, винесену заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною 29.04.2025 стосовно ОСОБА_1 .

Визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 13.03.2025, винесену заступником начальника Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грущук Марією Вікторівною стосовно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43608, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27А, ).

Суддя В.В. Дмитрук