Справа № 520/30595/24
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 липня 2025 року

м. Київ

справа №520/30595/24

провадження № К/990/24874/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Мацедонської В. Е., Радишевської О. Р.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ), треті особи: Друга кадрова комісія з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офіс Генерального прокурора України, про визнання протиправним рішення та скасування постанови,

у с т а н о в и в :

09 червня 2025 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд» та зареєстровано судом касаційної інстанції 16 червня 2025 року.

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати противоправним рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі державного виконавця - заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Заєць Тетяни Ігорівни та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 04 липня 2024 року № 74947042.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року визнано причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом неповажними. Заяву відповідача та третьої особи про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ), треті особи: Друга кадрова комісія з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офіс Генерального прокурора України, про визнання протиправним рішення та скасування постанови.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2025 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі № 520/30595/24, справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження від 04 липня 2024 року № 74947042.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство юстиції України оскаржило їх у касаційному порядку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, зокрема, у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Предметом розгляду цієї справи є правомірність/неправомірність винесення постанов державним виконавцем.

За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у вказаній категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення, ухваленого за наслідком касаційного провадження, судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Так автор зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для Офісу Генерального прокурора та інших органів прокуратури.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи автора скарги з огляду на те, що вони мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі. При цьому заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Допустимість відкриття касаційного провадження у справах незначної складності чи розглянутих у порядку спрощеного провадження, з умов, що справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для автора касаційної скарга, також зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Однак автором не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору, як не наведено і існування різної судової практики у подібних правовідносинах, яка б свідчила про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження автор касаційної скарги покликається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування пункту 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Разом з тим, Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року у справі № 821/1715/17 розглядалось питання щодо вказаної норми права.

Тобто, автором у касаційній скарзі не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судового рішення, прийнятого за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики у такій категорії адміністративних справ.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.

За наведеного правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 328, 333 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Офісу Генерального прокурора на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі № 520/30595/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (м. Київ), треті особи: Друга кадрова комісія з добору на вакантні посади прокурорів в Офісі Генерального прокурора, Офіс Генерального прокурора України, про визнання протиправним рішення та скасування постанови.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

О. Р. Радишевська