Справа № 340/7183/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2025 року м.Дніпросправа № 340/7183/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 340/7183/24 (суддя Казанчук Г.П., справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області (далі - відповідач) про застосування адміністративно-господарського штрафу ПШ №053570 від 15.10.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті під час проведення рейдової перевірки був зупинений належний їй на праві власності транспортний засіб MERCEDES-BENZ державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія, її чоловіка позивача - ОСОБА_2 . В ході перевірки було виявлено відсутність у водія ТТН на вантаж, що перевозився. Проте, на пояснення водія, що фото ТТН знаходиться на телефоні, а також що даний вантаж (цибуля) придбаний для власних потреб, представник Укртрансбезпеки не реагував. Не були прийняті до уваги вказані пояснення і під час розгляду акту перевірки. Вказує, що норми Закону України «Про автомобільні перевезення» на позивача не поширюються, оскільки вона не має статусу суб`єкта господарювання, а перевезення вантажу здійснювалося чоловіком ОСОБА_2 на власному транспортному засобі, вантаж придбаний за власні кошти та для власних потреб.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позовні вимоги задоволено, судом визнано протиправною та скасовано оскаржену постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неналежну оцінку доказів, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє останню від відповідальності, оскільки під час перевірки встановлено, що нею здійснювались вантажні перевезення без обов`язкового документа, а частина 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ передбачає застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, до яких, за визначенням статті 1 цього Закону, належить позивач.

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 04.07.2024 року власником автомобіля є позивач ОСОБА_1 (а.с.26).

20.08.2024 року о 11.50 год. на автодорозі М30 Стрий Умань Дніпро Ізварене був зупинений вантажний фургон MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія, чоловіка позивача - ОСОБА_2 , представником Укртрансбезпеки з метою проведення рейдової перевірки щодо додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатом перевірки представником відповідача був складений акт № АР 062278 від 20.08.2024 року про виявлення порушення - перевезення вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме товарно-транспортної накладної на вантаж або інший документ, передбачений Законом (надалі акт перевірки, а.с. 25).

У акті перевірки водій вказав про те, що ТТН знаходиться на вайбері, а перевіряючий відмовився прийняти фото ТТН.

Під час розгляду акту перевірки, 01.10.2024 року позивач надавала свої пояснення, щодо даної ситуації, вказуючи, що норми Закону України «Про автомобільні перевезення» на неї не поширюються, оскільки вона не має статусу суб`єкта господарювання, а перевезення вантажу здійснювалося чоловіком ОСОБА_2 на власному транспортному засобі, вантаж придбаний за власні кошти та для власних потреб. Під час розгляду, позивач подала клопотання про відкладення розгляду, у зв`язку з чим розгляд справи був відкладений до 15.10.2024 року.

15.10.2024 року позивач не з`явилась на розгляд справи, хоча про дату розгляду була повідомлена належним чином.

В.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Кіровоградській області О. Хорзеєва прийнято постанову від 15.10.2024 року №ПШ №053570, якою ОСОБА_1 визнана винною в порушенні абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та притягнула до відповідальності в вигляді адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн..

Не погоджуючись з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу, позивач звернулася до суду з позовом про її скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач не перебувала в статусі автоперевізника щодо здійснення перевезення вантажу автомобілем MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , яке мало місце 20.08.2024, у зв`язку з чим, оскаржена постанова підлягала скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, та зазначає наступне.

Щодо твердження про те, що відповідач не мав права застосовувати штрафні санкції до позивача, оскільки остання не є суб`єктом господарювання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, суб`єктом відповідальності за вказане правопорушення є саме автомобільний перевізник, а тому спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи позивач є перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

З огляду на наведене, автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє позивача від відповідальності, оскільки під час перевірки встановлено, що ним здійснювались вантажні перевезення без обов`язкового документа, а частина 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ передбачає застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, до яких, за визначенням статті 1 цього Закону, належить позивач.

Також, колегія суддів зазначає, що та обставина, що згідно інформації із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань певна особа не є фізичною особою-підприємцем, не позбавляє можливості здійснювати перевезення вантажів.

Разом з тим, суд першої інстанції в оскарженому рішенні суд послався на постанову від 06.07.2023 у справі № 560/514/22, в якій Верховний Суд висловив позицію щодо документу, який обов`язково повинен надаватися під час проведення рейдової перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки під час вантажних перевезень та якій підтверджує особу перевізника у разі здійснення вантажних перевезень, а саме товарно-транспортна накладна.

На розгляд справи позивач надала примірник товарно-транспортної накладної на вантаж від 20.08.2024 №6, відповідно до якого автомобільних перевізник ОСОБА_2 .. Товарно-транспортна накладна не була взята до уваги відповідачем, оскільки надана всупереч вимогам абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Так, статтею 48 Закону №2344-ІІІ передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з положеннями ст. 49 Закону №2344-ІІІ, водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Абзацом двадцять сьомим глави 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за №128/2568 (далі - Правила №363), встановлено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до пункту 11.1 глави 11 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові)

Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.

Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.

Пунктом 11.5. Правил передбачено, що у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Аналіз вищезазначених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити), визначену цими Правилами та відображену у додатку.

В силу статті 48 Закону № 2344-III водій був зобов`язаний пред`явити уповноваженим особам Укртрансбезпеки товарно-транспортну накладну, адже такий документ прямо передбачений у вказаній правовій нормі.

В даному випадку водій не надав такого документу.

Як вбачається з наданих водієм під час перевірки документів, перевезення здійснювалось не особисто позивачем. Ні під час рейдової перевірки, ні під час розгляду справи позивач не повідомляла, що перевезення здійснювалось для власних потреб.

Також апеляційними судом встановлено, що відповідач належним чином виконав вимоги Порядку №1567 щодо завчасного повідомлення позивача про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Враховуючи відсутність під час рейдової перевірки товарно-транспортної накладної, що є порушення законодавства про автомобільний транспорт, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем правомірно було винесено постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу, тому відсутні підстави для скасування оскарженої постанови відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо неправомірності притягнення позивача до відповідальності, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.3 ч.1 ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області - задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі № 340/7183/24 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак