Справа № 160/16255/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

04 липня 2025 рокуСправа № 160/16255/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турової О.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі №160/16255/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області по ненаданню до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області разом з поданням від 01.07.2016р. №130 про призначення пенсії ОСОБА_1 посвідчення Учасник бойових дій, протиправною;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 35 627 (тридцять п`ять тисяч шістсот двадцять сім) гривень 55 копійок.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.

На виконання вимог вказаної ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій ОСОБА_1 зазначає, що про оскаржувану бездіяльність Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області щодо ненадання до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області разом із поданням від 01.07.2016р. №130 про призначення пенсії ОСОБА_1 посвідчення Учасник бойових дій позивач дізнався лише з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.03.2024р., яким позивача було повідомлено про те, що від відповідача посвідчення позивача Учасник бойових дій разом із поданням про призначення позивачеві пенсії не надходило, отже, лише після отримання означеного листа від 27.03.2024р. позивач дізнався про порушення своїх прав оскаржуваною бездіяльність відповідача, тому строк на звернення до суду з цим позовом пропустив з поважних причин. Також позивачем зазначено, що після отримання листа пенсійного органу від 27.03.2024р. він звертався до відповідача з вимогою про відшкодування завданої його протиправною бездіяльністю шкоди, проте станом на теперішній час жодної відповіді на свою заявою від відповідача не отримав.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/16255/24 за цією позовною заявою, призначену цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

При цьому в ухвалі від 27.09.2024р. судом зазначено, що у заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом позивач вказує на те, що до отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.03.2024р., яким позивача було повідомлено про те, що від відповідача посвідчення позивача Учасник бойових дій разом із поданням про призначення позивачеві пенсії не надходило, ОСОБА_1 про оскаржувану бездіяльність відповідача не знав, водночас, матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача з поданням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.07.2016р. №130 про призначення пенсії ОСОБА_1 , а також з переліком долучених до нього документів раніше ніж 27.03.2024р. При цьому, для з`ясування вищевказаних обставин, у відповідача слід витребувати відповідні докази, а саме: докази щодо дати ознайомлення позивача з поданням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.07.2016р. №130 про призначення пенсії ОСОБА_1 , а також з переліком долучених до цього подання документів, після надання яких і слід вирішити питання про дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, бо за відсутності доказів, які б вказували, що таке ознайомлення відбулося до 27.03.2024р., підстави вважати, що такий строк було пропущено, відсутні.

Так, ухвалою суду від 27.09.2024р. витребувано у Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області: докази щодо дати ознайомлення ОСОБА_1 з поданням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.07.2016р. №130 про призначення пенсії ОСОБА_1 , а також з переліком долучених до цього подання документів.

01.11.2024р. до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому, зокрема, зазначено, що 08.07.2016р. ГУНП підготувало подання №130 від 01.07.2016 про призначення пенсії ОСОБА_1 , яке разом з додатками у кількості 15 аркушів (заява про призначення пенсії, грошовий атестат, довідка про додаткові види грошового забезпечення, копія паспорту, копія ідентифікаційного номеру, реквізити ПАТ «Ощадбанк», копія трудової книжки, заява-зобов`язання, анкета, фото 6x4, довідка ПФ, довідка УПСЗН та копія свідоцтва про хворобу) було направлено до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, при цьому зі змістом подання №130 від 01.07.2016р., а також з додатками до нього позивач ознайомився особисто, про що свідчить його підпис, який ОСОБА_1 вніс до оригіналу подання 08.07.2016р. Тобто, позивач мав змогу внести свої зауваження, а також додати до подання копію посвідчення учасника бойових дій, але не зробив вказаних дій.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст норм процесуального права, що регулюють питання строків звернення до суду, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, з огляду на таке.

Згідно з п.8 ч.1 ст.240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, згідно з ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому абз.1 ч.2 ст.122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку, протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Необхідно зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.

Крім того, слід зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

При цьому, суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Водночас, вжиття конструкції "повинен був дізнатись" в розумінні положень частин 2 та 3 статті 122 КАС України означає неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 800/30/17).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021р. у справі №240/12017/19 зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Наведеній нормі кореспондують приписи ч.6 ст.161 КАС України, якою визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас, ч.1 ст.121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, з урахуванням положень ст. ст. 122, 123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Як зазначалося вище, звертаючись до суду з заявою про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, позивач посилався на те, що до отримання листа Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.03.2024р., яким позивача було повідомлено про те, що від відповідача посвідчення позивача Учасник бойових дій разом із поданням про призначення позивачеві пенсії не надходило, ОСОБА_1 про оскаржувану бездіяльність відповідача не знав.

Натомість, наданими відповідачем доказами, а саме: копією подання №130 від 01.07.2016р. про призначення пенсії ОСОБА_1 спростовано вищенаведені твердження позивача, оскільки у цьому поданні міститься підпис ОСОБА_1 про те, що зі змістом подання №130 від 01.07.2016р., а також і з додатками до нього, перелік яких наведено у цьому поданні, позивач ознайомився особисто 08.07.2016р.

Таким чином, про те, що відповідачем не було долучено до подання від 01.07.2016р. №130 про призначення пенсії ОСОБА_1 посвідчення Учасник бойових дій, позивачеві стало відомо вже 08.07.2016р.

Відтак, звернувшись до суду з позовом про оскарження такої бездіяльності відповідача лише 24.06.2024р. позивач здійснив це зі значним пропуском строку звернення до суду.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивачем не наведено жодних поважних підстав, які б перешкоджали позивачеві своєчасно звернутися до суду з цим позовом.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі Іліан проти Туреччини встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 р. у справі №569/16060/17 роз`яснив, що у визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об`єктивна - наявність факту порушеного права, суб`єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов`язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою. При цьому, слід врахувати, що пропуск цього строку не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки за наявності поважних причин його пропуску такий строк може бути поновлено судом за заявою особи, яка його подала.

Також суд касаційної інстанції роз`яснив, що обов`язковою умовою для залишення адміністративного позову без розгляду є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин.

З огляду на викладене у сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 171, 240, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду в адміністративній справі №160/16255/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова