Справа № 520/12281/25
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 р. №520/12281/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61024, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 року про закінчення виконавчого провадження №75724011 за виконавчим листом виданим Харківським окружним адміністративним судом від 21.12.2023 року №520/3917/22 для примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22;

- скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 року про закінчення виконавчого провадження №75724011 за виконавчим листом виданим Харківським окружним адміністративним судом від 21.12.2023 року №520/3917/22 для примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22;

- визнати протиправними дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягають у продовженні вчинення виконавчих дій після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження без її скасування та відновлення виконавчого провадження №75724011, а також в повному обсязі невжитті виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22 в повному обсязі;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження №75724011 та в повному обсязі вижити виконавчі дії визначені Законом України «Про виконавче провадження» для забезпечення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22 в повному обсязі».

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2024 ВП № 75724011 винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення боржником та є такою, що порушує права стягувача у виконавчому провадженні та підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання 25.06.2025 року не прибув, представник відповідача своїм правом на надання відзиву не скористався, відзиву на позову до суду не надав, із заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Таким чином, суд не вбачає перешкод для переходу до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 у справі № 520/3917/22 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо застосування вересня 2015 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по жовтень 2019 року та за липень 2020 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 скасовано в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо неврахування вимог абзаців 3, 4, 6 пункту Порядку №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 березня 2018 року по 18 жовтня 2021 року та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 18 жовтня 2021 року відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, та прийнято нове рішення про задоволення цих вимог. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо неврахування вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 березня 2018 року по 18 жовтня 2021 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 18 жовтня 2021 року відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задоволено частково. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 скасовано в частині зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з грудня 2018 року по жовтень 2019 року та за липень 2020 року. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 залишено без змін.

Для примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22 Харківським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист від 21.12.2023 року №520/3917/22.

31.07.2024 представник позивача звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про примусове виконання виконавчого листа, виданого Харківським окружним адміністративним судом від 21.12.2023 № 520/3917/22, а також висловлено прохання витребувати у боржника детальний розрахунок нарахованої індексації грошового забезпечення в розрізі місяців та років за період з 01.03.2018 року по 18.10.2021 року з урахуванням норм абзаців 4,5,6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 із обовязковим зазначенням у ньому складових (за переліком).

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 07.08.2024 по ВП 75724011 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 520/3917/22, виданого 21.12.2023.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 по ВП 75724011 закінчено виконавче провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 20.08.2024 за вх. № 6420 на адресу Відділу надійшла відповідь від НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, згідно якої ще у вересні 2023 року рішення Другого апеляційного адміністративного суду від 27.06.2023 у справі № 520/3917/22 було виконано в повному обсязі, про що надано підтверджуючі документи, а саме розрахунковий лист ОСОБА_2 за вересень 2023 року, витяг з реєстру за вересень 2023 року та платіжну інструкцію від 27.09.2023 № 9645. Залишок нестягнення суми за виконавчим документом 0 гривня, сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 0 грн.

09.09.2024 представником позивача подано до відповідача подано заяву про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2024 року. Також висловлено прохання:

- зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шарову Дар`ю Валерівну провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження»;

- витребувати у боржника детальний розрахунок нарахованої індексації грошового забезпечення в розрізі місяців та років за період з 01.03.2018 року по 18.10.2021 року з урахуванням норм абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від і 7.07.2003 року №1078 із обов`язковим зазначенням у ньому: розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за лютий 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду; розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за березень 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду; розмір підвищення грошового доходу стягувана в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року; суму індексації, яка припадала на березень 2018 року (з урахуванням попереднього базового місяця індексації встановленого судом - січень 2008 року); розмір «фіксованої величини» індексації, яка розраховується як різниця між сумою індексації (яка припадала на березень 2018 року) і розміром підвищення доходу (у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року ).

- витребувати у боржника реєстр перерахування коштів з відміткою банку про фактично перераховані кошти.

З огляду на вказану заяву представника позивача, старшим державним виконавцем на адресу Військової частини НОМЕР_2 сформовано вимогу виконавця (а.с. 32-33), в якій зазначено:

1) надати детальний розрахунок нарахованої індексації грошового забезпечення в розрізі місяців та років за період з 01.03.2018 року по 18.10.2021 року з урахуванням норм абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від і 7.07.2003 року №1078 із обов`язковим зазначенням у ньому: розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за лютий 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду; розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за березень 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду; розмір підвищення грошового доходу стягувана в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року; суму індексації, яка припадала на березень 2018 року (з урахуванням попереднього базового місяця індексації встановленого судом - січень 2008 року); розмір «фіксованої величини» індексації, яка розраховується як різниця між сумою індексації (яка припадала на березень 2018 року) і розміром підвищення доходу (у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року ).

2) надати реєстр перерахування коштів з відміткою банку про фактично перераховані кошти.

У подальшому, старшим державним виконавцем на адресу Військової частини НОМЕР_2 сформовано повторну вимогу виконавця із зобов`язанням виконати попередню вимогу, яку направлено 25.09.2024, оскільки на момент 22.10.2024 відповіді (як від боржника) не надходило.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачу стало відомо з автоматизованої системи виконавчих проваджень, що військовою частиною НОМЕР_2 (після прийняття постанови закінчення виконавчого провадження) надано «Довідка - розрахунок № 542 від 09.10.2024 нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період проходженні військової служби в НОМЕР_3 прикордонному загоні з 01.03.2018 по 18.10.2021 ОСОБА_1 ». У вказаному розрахунку військовою частиною НОМЕР_2 зазначено про виплату позивачу індексації не у розмірі « 4.463,15 грн» (яка була визначена та розрахована судом), а у розмірі « 1646,31 грн», що прямо суперечить постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22. Тобто, позивач вважає, що рішення суду, яке набрало законної сили, умисно не було виконане військовою частиною НОМЕР_2 , а відповідач, після отримання від військової частини НОМЕР_2 розрахунку, який свідчить про невиконання рішення суду не скасував постанову про закінчення виконавчого провадження (підпорядкованого державного виконавця) та не поновив виконавче провадження.

Вказані обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

За позицією Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є одним із аспектів права на суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За приписами пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1). Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно ст.39, ст.40, ст.41 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9).

У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналіз наведених вище норм закону дозволяє зробити висновок, що державний виконавець зобов`язаний вживати усіх заходів, необхідних для своєчасного виконання судового рішення в повному обсязі. Для досягнення цієї мети наділений широким обсягом повноважень, в тому числі витребовувати у боржника належні та достатні докази на підтвердження факту виконання вимог виконавчого документа, а також застосовувати штрафні санкції у випадку, якщо боржник не виконує рішення без поважних причин.

Частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої визначених у п.9 частини першої статті 39 Закону № 1404, приймається лише у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з цієї підстави приймається вмотивована постанова, яка має містити виклад встановлених виконавцем обставин, що свідчать про фактичне виконання судового рішення, а також засоби їхнього встановлення.

У постановах від 21 серпня 2024 року у справі №240/27324/23 та від 18 вересня 2024 року в справах №240/26091/23 і №240/28481/23 Верховний суд сформулював правову позицію щодо застосування пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII.

Так, Верховний Суд висловив позицію, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

За висновком Верховного Суду, державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких належить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Так, спірними у даній справі є постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 року про закінчення виконавчого провадження №75724011 за виконавчим листом виданим Харківським окружним адміністративним судом від 21.12.2023 року №520/3917/22 для примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22.

Суд, перевіривши постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 року про закінчення виконавчого провадження №75724011 за виконавчим листом виданим Харківським окружним адміністративним судом від 21.12.2023 року №520/3917/22 для примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22 на відповідність критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, керується такими мотивами:

державний виконавець перед прийняттям оскарженої постанови був зобов`язаний пересвідчитися, що боржник виконав відповідне зобов`язання відповідно до резолютивної частини рішення суду, наведеної у виконавчому листі. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом є будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання, а обов`язок надання таких доказів виконавцю законом покладено на боржника у виконавчому провадженні. У випадку наявності сумнівів щодо змісту рішення державний виконавець міг звернутися до суду з поданням про роз`яснення судового рішення та/або встановлення порядку та способу його виконання.

Звертаючи виконавчий лист до примусового виконання, представником стягувача, звернено увагу державного виконавця у заяві від 31.07.2024 на обставини необхідності витребування у боржника детального розрахунку нарахованої індексації грошового забезпечення в розрізі місяців та років за період з 01.03.20 і 8 року по 18.10.2021 року з урахуванням норм абзаців 4. 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із обов`язковим зазначенням у ньому:

- розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за лютий 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду;

- розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за березень 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду;

- розміру підвищення грошового доходу стягувана в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року;

- суму індексації, яка припадала на березень 2018 року (з урахуванням попереднього базового місяця індексації встановленого судом - січень 2008 року);

- розміру «фіксованої величини» індексації, яка розраховується як різниця між сумою індексації (яка припадала на березень 2018 року) і розміром підвищення доходу (у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року).

Однак, матеріали справи не містять, та відповідачем до суду не надано доказів витребування у боржника вищезазначених розрахунків, що не узгоджується з приписами статті 18 Закону №1404.

Натомість, державний виконавець під час вирішення питання про закінчення виконавчого провадження ВП № 75724011 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» обмежився лише оцінкою залучених боржником платіжної інструкції № 9645 від 27.09.2023, розрахунковим листом за вересень 2023 року, витягом з реєстру перерахувань за рішенням суду грошової компенсації військовослужбовцям за вересень 2023 року.

Вказані докази державний виконавець розцінив як належні докази виконання боржником постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22.

Однак, зі змісту платіжної інструкції №9645 не вбачаються докази перерахунку грошових коштів у сумі 329394,09 саме на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), натомість кошти спрямовані невідомому отримувачу за кодом НОМЕР_4 .

При цьому, залучений боржником витяг з реєстру перерахувань за рішенням суду грошової компенсації військовослужбовцям за вересень 2023 на суму 329394,09 грн. не містить банківської відмітки на підтвердження прийняття банком до виконання такого витягу, за наслідком чого не вбачається за можливе підтвердити факт перерахування коштів на рахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Також до платіжної інструкції №9645, боржником було додано розрахунковий лист у якому значиться нарахована сума 71 747, 25 грн та податки які були утримані з нарахованої суми, однак з такого розрахунку не вбачається за можливе встановити, за який період проведено перерахунок таких грошових коштів та чи врахував боржник при цьому норми абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078, як того вимагає рішення суду у справі № 520/3917/22 та поданий виконавчий лист.

Таким чином, державний виконавець приймаючи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 75724011, лише констатував обставини виконання боржником постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22, виходячи виключно зі змісту платіжної інструкції № 9645 від 27.09.2023, розрахунковим листом за вересень 2023 року, витягом з реєстру перерахувань за рішенням суду грошової компенсації військовослужбовцям за вересень 2023 року (навіть не вказавши їх суму), та не пересвідчився у правильності здійсненого нарахування та виплати відповідних сум на рахунок та за реквізитами саме стягувача. Натомість про неправильність здійснення нарахувань представник стягувача наголосив державному виконавцю ще перед відкриттям виконавчого провадження у справі № 75724011 у заяві від 31.07.2024 (а.с.21).

Суд звертає увагу, що у відповідності до змісту п. 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За приписами п. 9 Інструкції № 512/5, вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Таким чином, законодавцем надано державному виконавцю саме на етапі здійснення виконавчого провадження приймати рішення у вигляді вимоги щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для перевірки виконання рішення.

Натомість, як встановлено судом, державним виконавцем , всупереч вимог п.6,9 Інструкції № 512/5, лише після надходження від представника стягувача чергової заяви від 09.09.2024 щодо неналежного виконання боржником рішення суду у справі № 520/3917/22 та уже після прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2024 ВП № 75724011, прийнято першу вимогу (без дати та номера) щодо необхідності надання боржником детального розрахунку нарахованої індексації грошового забезпечення в розрізі місяців та років за період з 01.03.20 і 8 року по 18.10.2021 року з урахуванням норм абзаців 4. 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із обов`язковим зазначенням у ньому: розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за лютий 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду; розміру грошового доходу стягувана (в розрізі складових грошового забезпечення) за березень 2018 року, який враховувався при визначенні підвищення грошового догоду; розміру підвищення грошового доходу стягувана в березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року; суму індексації, яка припадала на березень 2018 року (з урахуванням попереднього базового місяця індексації встановленого судом - січень 2008 року); розміру «фіксованої величини» індексації, яка розраховується як різниця між сумою індексації (яка припадала на березень 2018 року) і розміром підвищення доходу (у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року

У наступній вимозі державним виконавцем повторно зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 виконати попередню вимогу державного виконавця (яку направлено 25.09.2024, а.с. 34-35).

Військовою частиною НОМЕР_2 сформовано довідку розрахунок № 542 від 09.10.2024 щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби в НОМЕР_3 прикордонному загоні з б01.03.2018 по 18.10.2021 ОСОБА_1 , в якій з урахуванням базового місяця березень 2018 року, ОСОБА_1 визначено розмір місячного грошового забезпечення в лютому 2018 року на рівні 4774, 30 грн., в березні 2018 року 7591,14 грн. Підвищення грошового забезпечення в березні 2018 року склало 2816, 84 грн. ( 7591,14 грн.-4774,30 грн.). Розмір індексації в березні 2018 року склав 4463,15 грн. Відповідно, розмір індексації, яка розраховується як різниця між сумою індексації (яка припала на березень 2018 року) і розміром підвищення доходу (у березні 2018 року в порівнянні з лютим 2018 року) становить 1646, 31 грн. (4463,15 грн.-2816,81 грн.).

Вказані розрахунки боржника суперечать висновкам постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22.

Так, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22, зокрема, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо неврахування вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 року по 18.10.2021 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 18.10.2021 року відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

При цьому, колегія суддів констатувала, що як убачається з архівної відомості № 3 за 2018 рік розмір грошового забезпечення позивачки у лютому 2018 року склав (без урахування грошової компенсації за харчування, що не має постійного характеру та виплачується за бажанням військовослужбовця): посадовий оклад 645 грн, оклад за військове звання 50 грн, надбавка за вислугу років 69,50 грн, премія 3.225 грн, винагорода 2.864,58 грн, надбавка за особливі умови служби 96,75 грн, надбавка за особливості проходження служби 688,05 грн, усього 7.638,88 грн.

Розмір грошового забезпечення позивачки у березні 2018 року склав (без урахування грошової компенсації за харчування, що не має постійного характеру та виплачується за бажанням військовослужбовця): посадовий оклад 2.820 грн, оклад за військове звання 810 грн, надбавка за вислугу років 907,50 грн, премія 3053,64 грн, винагорода 47,74 грн, , усього 7.638,88 грн (а.с. 151).

Таким чином, розмір доходу (0 грн) позивачки ОСОБА_1 у місяці підвищення її посадового окладу, відповідно до постанови № 704, не перевищує суму індексації (4.463,15 грн), що склалась у місці підвищення доходу, у зв`язку з чим, починаючи з березня 2018 року сума індексації грошового забезпечення позивача, з урахуванням абзаців 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 має виплачуватися у розмірі 4.463,15 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.

Відтак, суд приходить до висновку, що боржником (Військовою частиною НОМЕР_5 ) невірно, та всупереч висновків Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22, визначено розмір грошового забезпечення позивачки у лютому (на рівні 4774,30 грн., у той час як судом визначено суму на рівні 7.638,88 грн.) та у березні 2018 року (7591,14 грн., у той час як колегією суддів така сума визначена на рівні 7.638,88 грн.), за наслідком чого, відповідно, індексація різниця також помилково визначена боржником на рівні 2816,81 грн., у той час як колегією суддів така сума індексації грошового забезпечення позивача, з урахуванням абзаців 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 визначена на рівні 4.463,15 грн. та має виплачуватися у розмірі 4.463,15 грн до моменту наступного підвищення посадового окладу чи до дня звільнення.

Вказані обставини не були перевірені державним виконавцем під час вирішення питання про закінчення виконавчого провадження та перед прийняттям спірної постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2024 ВП № 75724011 (тобто на етапі здійснення виконавчого провадження), натомість державний виконавець всупереч приписів п.6,9 Інструкції № 512/5 вчинив дії щодо з`ясування обставин виконання боржником рішення суду шляхом прийняття відповідних вимог уже після закінчення виконавчого провадження та лише на повторе звернення стягувача.

При цьому, державним виконавцем (відповідачем у даній справі) не надано до суду доказів вчинення дій для витребування в боржника (ВЧ НОМЕР_2 ) як доказів виплати грошової компенсації військовослужбовцям за вересень 2023 на суму 329394,09 грн. саме на рахунок ОСОБА_1 , так і доказів розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 18.10.2021 року відповідно до вимог абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, виконаних на виконання рішення суду у справі № 520/3917/22, натомість держаний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження, лише констатував виплату боржником стягувачу коштів на виконання рішення суду (навіть не вказавши їх суму) та не пересвідчився у правильності здійсненого перерахунку грошового забезпечення відповідно до змісту рішення суду.

Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач ухилився від виконання своїх обов`язків та реалізації наданих законом повноважень щодо контролю за виконанням боржником вимог зобов`язального характеру, як наслідок, виконавець сформував не обґрунтований висновок про фактичне виконання рішення суду без належної перевірки цієї обставини, що призвело до прийняття незаконного рішення про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, суд зазначає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 23.08.2024 ВП № 75724011 винесена передчасно, за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення боржником та є такою, що порушує права стягувача у виконавчому провадженні та підлягає скасуванню. Отже, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, необхідно зазначити, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягають у продовженні вчинення виконавчих дій після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження без її скасування та відновлення виконавчого провадження №75724011, а також в повному обсязі невжитті виконавчих дій визначені Законом України Про виконавче провадження для забезпечення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22 в повному обсязі та зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відновити виконавче провадження №75724011 та в повному обсязі вижити виконавчі дії визначені Законом України Про виконавче провадження для забезпечення виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі №520/3917/22 в повному обсязі, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону №1404-VIII, У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Враховуючи вищезазначене, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження тягне за собою обов`язок державного виконавця відновити виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення про скасування постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що державним виконавцем у встановлений законом строк не будуть вчинені дії, визначені ст. 41 Закону №1404-VIII, суд дійшов висновку, що вищезначені вимоги є передчасними, а тому задоволенню не підлягають.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України, оскільки позивачка має статус учасника бойових дій.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61024, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 року про закінчення виконавчого провадження №75724011.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.08.2024 року про закінчення виконавчого провадження №75724011.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко