Справа № 380/16368/24
Суддя: Андрусів Уляна Богданівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2025 рокусправа № 380/16368/24

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (далі відповідач), у якому просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області № ПШ 055966 від 05.06.2024 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт». Стверджує, що 17.04.2024 під час перевірки транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 жодних перевезень не здійснював. Обревізований посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області транспортний засіб перебуває у власності позивача, однак переданий у володіння та користування ПП «ЕКОПАЛ ГРУП», про що свідчить договір найму транспортного засобу від 04.02.2019, який пролонговано до 01.02.2025. Наголошує на тому, що посадові особи відповідача дійшли висновку про суб`єкта відповідальності виключно на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб. Вважаючи постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 05.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

23.08.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що 17.04.2024 контролюючими особами Укртрансбезпеки проводилася рейдова перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників. Стверджує, що водій транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 під час перевірки, всупереч положенням ст. 34, 48 Закону №2344-III, не надав товарно-транспорту накладну на вантаж. Стосовно тверджень позивача, що транспортний засіб не перебуває у користуванні позивача, зазначає, що строк дії договору найму, на який останній покликається у позовній заяві, закінчився. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

28.10.2024 позивач подав відповідь на відзив, у якому виклав свої міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечень та мотиви їх відхилення. Акцентує на тому, що до адміністративного позову долучено докази передачі транспортного засобу за договором найму транспортного засобу та підтвердження реальності виконання за таким.

07.11.2024 Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області подав письмові заперечення на відповідь позивача, наголосивши, що законодавець окреслив межі відповідальності за Законом № 2344-III, яка настає в тому числі, в разі ненадання товарно-транспортної накладної. При цьому доводу про неналежність позивача до автомобільного перевізника є неспроможними, з огляду на фактичні обставини справи.

Частиною 5 ст. 262 КАС України унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

17.04.2024 посадовими особами Укртрансбезпеки, на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку (перевірку на дорозі) від 15.04.2024 №013228 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів (далі - ТЗ) автомобільних перевізників, у тому числі транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 .

Водій вищезгаданого ТЗ Швидкий В.І., для перевірки надав: посвідчення водія серії НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Меrcedes-Benz, серії НОМЕР_3 , протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, видаткову накладну від 16.04.2024 №427.

Зазначена обставина визнається відповідачем у заявах по суті спору.

За наслідками перевірки складено Акт №АР 014913 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів вантажів автомобільним транспортом від 17.04.2024, в якому заначено, що під час перевірки виявлено порушення ст. 34, 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» при перевезенні вантажу (будівельні матеріали), перевізник не забезпечив та водій не надав товарно-транспортну накладну на вантаж, чим порушив п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженим наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - ч. 1 абз. 3 перевезення вантажів (будівельні матеріали) за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 цього Закону.

Пояснення водія про причини порушення: не надали документу, копію отримав.

Повідомлення про розгляд справи було направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 , що не заперечується позивачем.

ФОП ОСОБА_1 надав письмові пояснення до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, з огляду на які розгляд справи перенесено на іншу дату, про що його повідомлено листом від 21.05.2024 за №44078/31/24-24.

Також повідомлення про розгляд направлено приватному підприємству «Екопал Груп» листом від 21.05.2024 за №44063/31/24-24.

За результатами розгляду Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05.06.2024 № ПШ055966, яку скеровано позивачу супровідним листом від 07.06.2024 №49049/31/24-24.

Вважаючи оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач пред`явив цей позов до суду.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку винесенням постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05.06.2024 № ПШ055966.

Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу виснувати, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Суд зазначає, що спірним у цій справі є питання правомірності стягнення саме з власника транспортного засобу адміністративно-господарських санкцій та визначення такого власника автомобільним перевізником у розумінні вимог Закону №2344-III.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III), ст. 1 якого унормовано, що: 1) автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; 2) водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка; 3) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами; 4) послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до ст. 33 Закону №2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Частиною 1 ст. 34 цього Закону передбачено, що автомобільний перевізник повинен виконувати, зокрема, вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

За змістом ч. 1, 2 ст. 50 Закону №2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Згідно зі ст. 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III регламентовано, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд зазначає, що автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах.

Проте, автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу. Надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом шістнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися).

Цей висновок корелюється з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.

Отже, системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє виснувати, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка передбачена положеннями ч. 1 ст. 60 Закону №2344-III, застосовується лише до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Щодо документів, на підставі яких визначається перевізник, то суд зазначає, що Закон №2344-III не визначає єдиного документа, яким у спірних правовідносинах має підтверджуватися статус перевізника.

У ст. 50 Закону №2344-III визначено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Отже, статус перевізника може підтверджуватися, зокрема, договором про перевезення вантажу, накладними (товарно-транспортними накладними), квитанціями тощо.

У постанові від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а Верховний Суд зауважив, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III). Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої частиною першої статті 60 Закону № 2344-III.

У постанові від 19.10.2023 в справі № 640/27759/21 Верховний Суд зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема, інформацію про автомобільного перевізника.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 17.04.2024 контролюючими особами Укртрансбезпеки, проводилась рейдова перевірка транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який для перевірки надав, зокрема видаткову накладну від 16.04.2024 №427.

Суд звертає увагу, що згідно з видатковою накладною 16.04.2024 №427, яку надано водієм співробітникам відповідача під час проведення перевірки, постачальником вантажу є ПП «ЕКОПАЛ ГРУП», а покупець ФОП ОСОБА_3 , водночас, доказів того, що позивач - ФОП ОСОБА_1 , є автомобільним перевізником вантажу, який перебував у транспортному засобі під час проведення перевірки, матеріали справи не містять.

Суд наголошує, що відповідачем під час розгляду матеріалів справи та прийняття спірної постанови, не встановлено статус ПП «ЕКОПАЛ ГРУП» та ФОП ОСОБА_3 у цих правовідносинах.

Судом встановлено, що транспортний засіб марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки серії НОМЕР_3 , за кермом цього транспортного засобу під час перевірки перебував водій ОСОБА_2 . Однак жодних відомостей про те, що цей водій перебуває у трудових чи цивільно-правових відносинах саме з ФОП ОСОБА_1 матеріали справи не містять, позивач заперечує такі відносини.

Варто зауважити, що посадові особи відповідача повинні забезпечити відповідні вимоги Закону №2344-III про те, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт повинен нести дійсний автомобільний перевізник, тобто особа, яка в момент перевірки здійснювала автомобільне перевезення, при цьому була зобов`язана дотримуватись вимог указаного Закону і, серед іншого, забезпечити водія (та/або іншу уповноважену особу, присутню при перевірці) відповідною документацією, яка є необхідною для повното та всебічного встановлення усіх обставин, які були предметом перевірки.

Цей правовий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 28.12.2023 в справі № 300/4673/22.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що автомобільний перевізник повинен використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах, проте наголошує, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (ст. 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Надання такої послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абз. 14 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III.

Вказаний правовий висновок відповідає позиції, яку викладено в постановах від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 та від 22.12.2021 у справі № 420/3371/21.

Варто зауважити, що ФОП ОСОБА_1 не був зазначений як автомобільний перевізник у видатковій накладній, яку надано відповідачу водієм ОСОБА_2 під час перевірки, а інших доказів того, що саме ФОП ОСОБА_1 здійснював перевезення вантажу, як автомобільний перевізник, відповідачем не надано.

Відповідач визначив ФОП ОСОБА_1 автомобільним перевізником виключно на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб.

У постанові від 21.12.2023 у справі № 280/2150/23 Верховний Суд зазначив, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який, у розумінні частини першої статті 60 Закону № 2344-III, має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.

Та обставина, що власником транспортного засобу є ОСОБА_1 , має значення для з`ясування питання законності його користування для перевезення вантажу, але не особи, яка має відповідати за порушення вимог ст. 48 Закону № 2344-III.

Отже, приписи ст. 60 Закону № 2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.

При цьому матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 (наймодавець) та ПП «ЕКОПАЛ ГРУП» (наймач) уклали договір найму транспортного засобу від 04.02.2019 року (далі Договір).

Згідно з п.1.1. Договору наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування транспортний засіб (марки MERCEDES-BENZ, модель 814, 1991 року випуску, кольору червоного, тип БОРТОВИЙ-С, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , дата реєстрації 26.05.2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_5 , що належить власнику на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району 26 травня 2012 року.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що транспортний засіб, що передається в найм буде використовуватись наймачем для здійснення перевезень по території України та за її межами.

Транспортний засіб передається в найм строком на три роки з 01.02.2019 по 01.02.2022 року (п.4 Договору).

Відповідно до п. 10.1. Договору з урахуванням застереження (виправлення) приватного нотаріуса Віблий Л.З., договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.02.2022 року включно, а в частині грошових розрахунків - до повного їх виконання.

Договір вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку його дії не заявить про небажання продовжити дію договору (п.10.2 Договору).

Передача транспортного засобу за вищезгаданим договором найму транспортного засобу від 04.02.2019 підтверджується актом прийому-передачі від 01.02.2019.

Суд зазначає, що виконання зобов`язань за договором найму транспортного засобу від 04.02.2019 стверджується випискою з банківського рахунку ПП «ЕКОПАЛ ГРУП», згідно якої підприємством здійснювалися регулярні, щомісячні платежі на рахунок ОСОБА_1 за період з 07.02.2023 до 27.06.2024.

За змістом ст. 764 Цивільного кодексу України, якою унормовані правові наслідки продовження володіння та/або користування майном після закінчення строку договору найму, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відтак суд виснує, що строк дії договору пролонгований до 01.02.2025.

Варто зауважити, що ПП «ЕКОПАЛ ГРУП» зазначено також постачальником за видатковою накладною 16.04.2024 №427, яку надано водієм співробітникам відповідача під час проведення перевірки.

Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, з огляду на приписи ч. 2 ст. 77 КАС України суд дійшов висновку про відсутність належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки саме ФОП ОСОБА_1 допущено перевезення вантажу за відсутності документів, визначених положеннями Закону №2344-III.

Суд зауважує, що автомобільний перевізник визначається на основі документів, якими підтверджується укладення договору перевезення вантажу.

Натомість, в обсязі встановлених обставин у цій справі відповідач зосередив увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб позивача та відомостях акта перевірки щодо відсутності передбачених законодавством документів, внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи, причетність якої до перевезення вантажу не підтверджена належними доказами.

Разом з цим, в позовній заяві позивач стверджує, що транспортний засіб зареєстровано за ним як за громадянином, а не як за фізичною особою-підприємцем, не використовувався ним для перевезення вантажу з метою здійснення підприємницької діяльності.

Також позивачем зауважено, що водій не є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, не здійснює підприємницьку діяльність, не перебуває у господарських чи трудових відносинах з ним.

Вказані обставини відповідач зобов`язаний був установити під час розгляду матеріалів справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт в органах Укртрансбезпеки, проте цього не здійснив.

Суд акцентує на тому, що під час розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу щодо того, що під час проведення рейдової перевірки автомобільним перевізником був саме ФОП ОСОБА_1 , тобто співробітниками Укртранспбезпеки не спростовано доводів щодо безпідставності застосування саме до нього адміністративної відповідальності за встановлене порушення.

Посадові особи відповідача в акті від 17.04.2024 не зазначали, на підставі яких документально підтверджених доказів ними було вказано автомобільного перевізника саме позивача та чи було їм надано в момент перевірки документи, що засвідчують використання водієм транспортного засобу на договірних засадах.

Укртрансбезпека вказує на те, що підставою притягнення позивача до відповідальності стала відсутність у водія товарно-транспортної накладної, наявність якої передбачено положеннями Правил № 363.

У контексті наведеного суд зазначає, що вказаний документ належать до документів, обов`язок наявності яких повинен забезпечити саме автомобільний перевізник в силу приписів ст. 48 Закону № 2344-III та ця вимога є обов`язковою для тих суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі) на договірних умовах із замовником послуги за плату незалежно від виду перевезення: внутрішнього чи міжнародного.

За таких обставин, суд дійшов висновку про помилковість притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності з огляду на те, що останній є власником транспортного засобу, а не перевізником в розумінні положень Закону №2344-III, тому не має відношення до подій, які описані в акті перевірки та спірній постанові.

Суд наголошує, що обов`язок щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника покладено на Укртрансбезпеку, яка, у випадку встановлення порушення законодавства про автомобільний транспорт, зобов`язана притягнути до адміністративної відповідальності лише винну в указаних порушеннях особу.

При цьому притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не була автомобільним перевізником є недопустимою, а тягар наслідків у такому випадку покладено на компетентний контролюючий орган, яким є Укртрансбезпека.

Аналогічний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 28.12.2023 у справі № 300/4673/22.

Зважаючи на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги адміністративного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 055966 від 05.06.2024.

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів правомірність притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності та застосування адміністративно-господарського штрафу.

За правилами ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується таким.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Приписами ч. 1 ст. 139 КАС України унормовано, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду з цим позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн.

Отже, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

у х в а л и в:

1. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 055966 від 05.06.2024.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Львівській області (місцезнаходження: вул. Володимира Івасюка, 8, с. Малехів, Львівська обл., 80383; ).

СуддяАндрусів Уляна Богданівна