Справа № 260/1053/19
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Київ

справа № 260/1053/19

адміністративне провадження № К/990/36697/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Головуючого судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання Вітковської К.М.,

представника позивача Борисенка О.В.,

представника відповідача Крупи-Газуди М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року (суддя: Калинич Я.М.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року (судді: Сеник Р.П., Онишкевич Т.В., Судова-Хомюк Н. М.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-промисловий центр» до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-промисловий центр» (далі - ТОВ «ТПЦ», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі - ГУ ДПС у Закарпатській області, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.04.2019:

1) № щодо зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств;

2) № щодо збільшення зобов`язань зі сплати податку на прибуток підприємств;

3) № щодо збільшення зобов`язань зі сплати податку на додану вартість;

4) № щодо застосування штрафних санкцій за платежем «податок на додану вартість»;

5) № щодо застосування штрафних санкцій за платежем «податок на доходи з фізичних осіб»;

6) № щодо застосування штрафних санкцій за платежем «податок на доходи з фізичних осіб»;

7) № щодо збільшення зобов`язань зі сплати військового збору;

8) № щодо нарахування пені за порушення у сфері зовнішньо-економічної діяльності.

9) № за несплату, неповну або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску.

Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 16 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року, адміністративний позов задовольнив частково: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 12 квітня 2019 року № , №, № . У задоволенні позову в іншій частині - відмовив.

Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року касаційну скаргу ГУ ДПС у Закарпатській області задоволено частково: скасовано рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 березня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року в частині задоволених позовних вимог, а також в частині розподілу судових витрат. Справу цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення Закарпатського окружного адміністративного суду та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду у справі №260/1053/19 залишено без змін.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року позовну заяву ТОВ «ТПЦ» у частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.04.2019 року за № щодо донарахування податку на прибуток у сумі 578524,5 грн (в томі числі 385683,00 грн - основний платіж та 192841,5 грн - штрафна санкція) залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України).

За результатами нового судового розгляду рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 № в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 1558971,00 грн. в тому числі 1039314,00 грн. - основний платіж та 519657,00 грн. - штрафна санкція. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року апеляційні скарги ТОВ «ТПЦ» та ГУ ДПС у Закарпатській області задоволено частково: рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову та прийнято нове, яким позов ТОВ «ТПЦ» задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 12.04.2019, № від 12.04.2019 та № від 12.04.2019 в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в сумі 7 757 422,50грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати такі рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Як на підставу для касаційного оскарження відповідач, зокрема, вказує пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а також неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду.

Так, відповідач вказує на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.07.2024 у справі №560/2607/20, від 05.05.2023 у справі №1340/5998/18, від 02.03.2023 у справі №280/669/21, від 28.05.2020 у справі №826/15364/17, від 15.06.2020 у справі №1440/2276/18, від 21.05.2020 у справі №802/1744/16-а, від 10.11.2020 у справі №640/25738/19 та від 31.01.2020 у справі №520/10953/18, про те, що будь-які документи (в тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. За відсутності факту придбання товарів/послуг відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

У розрізі підстави, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що при ліквідації юридичної особи шляхом приєднання, сума заборгованості такої юридичної особи вважається безнадійною у разі відсутності відомостей про таку заборгованість у передавальному балансі та за відсутності факту передачі до правонаступника відповідних документів щодо такої заборгованості.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи відповідача безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Спростовуючи твердження відповідача про те, що заборгованість ТОВ «ТПЦ» перед СТОВ «КЛЯЧАНІВСЬКЕ» не була передана передавальним балансом до СТОВ «АГРО-ЛУЧКИ», а, відтак, така не обліковується у СТОВ «АГРО-ЛУЧКИ» та, відповідно, така заборгованість набула статусу безнадійної, позивач наголосив на тому, що зміст передавального акту має правові наслідки лише для його сторін та не може створювати правові наслідки, а, тим більше, податкові наслідки, для третьої особи. Також зазначив про те, що СТОВ «АГРО-ЛУЧКИ» не позбавлене можливості віднайти (відновити) первинні документи та на підставі таких звернутися з вимогами про стягнення заборгованості до ТОВ «ТПЦ» незалежно від того, чи були зафіксовані цифрові значення про заборгованість у передавальному акті.

Щодо реальності господарських операцій, які були предметом податкової перевірки, наголосив на тому, що матеріали справи містять первинні документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, реальний рух активів (товарів) - передачу товару від продавців до покупця, - ТОВ «ТПЦ».

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що у період з 19 лютого 2019 року по 12 березня 2019 року посадові особи відповідача провели документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТПЦ», за результатами якої складено Акт від 19 березня 2019 року №240/07-16-14-02/22090788 (далі - Акт перевірки).

На підставі висновків Акта перевірки ГУ ДПС у Закарпатській області прийняло ряд податкових повідомлень-рішень від 12 квітня 2019 року, зокрема:

- №, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 984 124 грн;

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 8 335 947,00 грн, в тому числі: 5 557 298 грн - за основним платежем, 2 778 649 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 5 899 726,25 грн, в тому числі: 4 719 781 грн - за основним платежем, 1 179 945,25 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що ГУ ДПС у Закарпатській області не оскаржує рішення судів попередніх інстанцій в частині залишення позовних вимог без розгляду, предметом касаційного перегляду є виключно судові рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2019 №, № та № в частині донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у сумі 7 757 422,50 грн.

Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційних скарг, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів врегульовані положеннями ПК України (далі - ПК України; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За положеннями пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій із придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Тому й аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків у розрізі відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Водночас, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Направлячи справу на новий розгляд Верховний Суд вказав на те, що одне із спірних питань у цій справі, пов`язане із необхідністю дослідження господарських операцій ТОВ «ТПЦ» з: ПП «ПЕРЕВАЛ», ТОВ «АГРОСОЛТ», ТОВ «АГРОЦЕНТР ГРУП», ТОВ «АМЕН ЛТД», ТОВ «АТЕНАС», ТОВ «ГАРМ-СЕРВІС», ТОВ «ЕКОПРОМ ЛІМІТЕД», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРО-К», ТОВ «НЕЙЛОН ПЛЮС», ТОВ «ПЕРША АГРОКОМПАНІЯ», ТОВ «СІНГУРД ЛТД», ТОВ «ТАНОС ГРУП», ТОВ «ЛАРС ТОРГ», ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД». Однак, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які документи на підтвердження реальності господарських операцій з такими контрагентами (відсутні договори, видаткові, податкові накладні, рахунки, платіжні доручення та/або виписки банку, товарно-транспортні накладні, тощо). Така обставина дає підстави вважати, що суди попередніх інстанцій вирішували зазначене питання виключно на підставі пояснень позивача або відповідача у цій справі, що суперечить принципам адміністративного судочинства.

Верховний Суд також вказав на те, що у судових рішеннях відсутнє відображення позиції контролюючого органу у спірних правовідносинах у розрізі кожної господарської операції. Суди, фактично, не з`ясували і не перевірили обставин, з яких контролюючий орган дійшов висновку про завищення витрат та податкового кредиту у відповідний період по кожному із вищезазначених контрагентів.

Крім того, колегія суддів КАС ВС акцентувала увагу на тому, що судові рішення містять вибіркову оцінку доводів контролюючого органу, а саме: щодо господарських операцій з ПП «ПЕРЕВАЛ» - в частині наявності вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 грудня 2018 року у справі №592/1158/18 у сукупності із наявними поясненнями директора про те, що господарські операції з ТОВ «ТПЦ» дійсно мали місце; щодо господарських операцій з ТОВ «АМЕН ЛТД» - суди лише зазначили про наявність пояснень директора про те, що господарські операції з ТОВ «ТПЦ» дійсно мали місце; щодо господарських операцій з ТОВ «АТЕНАС» - лише зазначено, що у цьому підприємстві були наймані працівники та товариство здійснювало придбання сої від СГД; щодо господарських операцій з ТОВ «ЕКОПРОМ ЛІМІТЕД» та ТОВ «ТАНОС ГРУП» зазначено, що судовими рішеннями у справах №813/3307/17, №876/12657/17 вже досліджувались господарські операції з постачання сільськогосподарської продукції на ТОВ «ТПЦ» і підтверджено їх реальний характер.

Надання судами попередніх інстанцій оцінки лише окремому доводу контролюючого органу та лише в межах декількох господарських операцій, які, до того ж, судами попередніх інстанцій не досліджувалися, не може бути обґрунтованою підставою для визнання реальними господарських операцій з усіма чотирнадцятьма контрагентами позивача.

З огляду на кількість контрагентів, судам, за висновком Верховного Суду, слід було ретельно перевірити кожну господарську операцію, яка не визнається контролюючим органом, у сукупності як з наданими на їх підтвердженнями доказами від позивача, так і наданими на їх спростування доводами і доказами контролюючого органу.

Верховний Суд також вказав на необхідність врахування судами під час нового розгляду цієї справи, висновків суду касаційної інстанції, викладених у постанові від 20 грудня 2021 року у справі №320/6147/19 про те, що при розгляді справ, пов`язаних з бухгалтерським і податковим обліком платників податків, в обов`язковому порядку має бути здійснений аналіз первинних та інших документів і такий аналіз має бути відображений у судових рішеннях. Зазначення у судових рішеннях загальних посилань, що матеріалами справи підтверджується той чи інший довід учасника справи без посилання на конкретний первинний документ, який суд визнає доказом, який підтверджує відповідний довід, не може вважатися належним обґрунтуванням судового рішення в розумінні статті 242 КАС України.

На виконання вказівок Верховного Суду судами попередніх інстанцій з`ясовано, що у період перевірки позивач декларував господарські взаємовідносини з ПП «ПЕРЕВАЛ», ТОВ «АГРОСОЛТ», ТОВ «АГРОЦЕНТР ГРУП», ТОВ «АМЕН ЛТД», ТОВ «АТЕНАС», ТОВ «ГРАМ-СЕРВІС», ТОВ «ЕКОПРОМ ЛІМІТЕД», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРО-К», ТОВ «НЕЙЛОН ПЛЮС», ТОВ «ПЕРША АГРОКОМПАНІЯ», ТОВ «СІГУРД ЛТД», ТОВ «ТАНОС ГРУП», ТОВ «ЛАРС ТОРГ», ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД».

В ході проведення податкової перевірки ТОВ «ТПЦ» відповідачем отримано від СУФР ГУ ДФС у Закарпатській області службову записку від 19.02.2019 №131/01-16-23-02 та матеріали кримінального провадження, відомості про яке 27.06.2018 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000034, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України стосовно посадових осіб ТОВ «ТПЦ» у 19 томах.

Відповідно до кримінального провадження встановлено, що посадовими особами ТОВ «ТПЦ» впродовж 2016-2017 років здійснювалося оформлення фінансово-господарських операцій з придбання сільськогосподарської продукції (сої та кукурудзи врожаю 2015-2016 років) від постачальників-підприємств з ознаками фіктивності , а саме: ПП «Перевал», ТОВ «Атенас», ТОВ «Екопром Лімітед», ТОВ «Танос Груп», ТОВ «Агросолт», ТОВ «Ларс Торг», ТОВ «Нейлон Плюс», ТОВ «Салтор Лімітед», ТОВ «Амен ЛТД», ТОВ «Гарм Сервіс», ТОВ «Перша Агрокомпанія», ТОВ «Сігурд ЛТД», ТОВ «Агро-Центр Груп», ТОВ «Агро-К».

В ході відпрацювання даних матеріалів щодо фінансово-господарської діяльності ТОВ «ТПЦ» встановлено, що дане підприємство документально здійснювало придбання продуктів рослинного походження від суб`єктів господарської діяльності транзитно-конвертаційної спрямованості, по ланцюгу постачання товарів, у яких відбувається заміна номенклатури товару.

У ході нового судового розгляду цієї справи позивач долучив до матеріалів справи копії документів за взаємовідносинами з означеними вище контрагентами, а саме:

1. Договір від 17.05.2016 року №18/05/16, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ПП «ПЕРЕВАЛ» в особі керівника відокремленого підрозділу «ФЕРМЕР» (постачальник), згідно з умовами якого постачальник зобов`язується передати покупцю товар (сою врожаю 2015 року) окремими партіями за цінами, в кількості, відповідно до умов цього договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Підпунктом 2.2 пункту 2 договору встановлено, що фактична вартість товару, розмір партій, що передається за цим договором, визначається у видаткових накладних та погоджуються сторонами на кожну партію товару. Видаткові накладні мають силу специфікацій та є невід`ємними частинами цього договору.

Ціна за одиницю товару становить 9750,00 грн. за метричну тонну в тому числі ПДВ (пп.3.1 п.3).

Підпунктом 4.3 пункту 4 Договору від 17.05.2016 року №18/05/16 встановлено, що кожна поставка повинна супроводжуватися оригіналами наступних документів:

- видатковою накладною;

- посвідченням якості (типова форма №42).

Акти про приймання матеріалів №2 від 20.05.2016 року, №1 від 20.05.2016 року, №5 від 20.05.2016 року, №3 від 20.05.2016 року, №4 від 20.05.2016 року, №6 від 23.05.2016 року, №8 від 23.05.2016 року, №7 від 23.05.2016 року, товарно-транспортні накладні та банківську виписку

2. Договір купівлі-продажу від 27.12.2016року №2712-206, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «АГРОСОЛТ» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (кукурудзу врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 600 тон, +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №ВН-122909 від 29.12.2016 року, №ВН-122908 від 29.12.2016 року, №ВН-122906 від 29.12.2016 року, №ВН-122901 від 29.12.2016 року, №ВН-122910 від 29.12.2016 року, №ВН-122905 від 29.12.2016року, №ВН-122904 від 29.12.2016 року, №ВН-122902 від 29.12.2016 року, №ВН-122907 від 29.12.2016 року, №ВН-122911 від 29.12.2016 року, №ВН-122903 від 29.12.2016 року, №ВН-123001 від 30.12.2016 року, №ВН-123002 від 30.12.2016 року; ТТН №1229-09 від 29.12.2016 року, №1229-08 від 29.12.2016 року, №1229-06 від 29.12.2016 року, №1229-01 від 29.12.2016 року, №1229-10 від 29.12.2016 року, №1229-05 від 29.12.2016 року, №1229-04 від 29.12.2016 року, №1229-02 від 29.12.2016 року, №1229-07 від 29.12.2016 року, №1229-11 від 29.12.2016 року, №1229-03 від 29.12.2016 року, №1230-01 від 30.12.2016 року, №1230-02 від 30.12.2016 року; банківську виписку.

3. Договір купівлі-продажу №1502 від 15.02.2017року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «АГРО-ЦЕНТР ГРУП» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (соя врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 70 тон, +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Накладні №2 від 18.02.2017 року, №3 від 26.02.2017 року, ТТН №1802-02 від 18.02.2017 року, №2602-01 від 26.02.2017 року.

4. Договір купівлі-продажу №0202-2017 від 02.02.2017року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ АМЕН ЛТД» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (соя врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями, за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 400 тон, +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №РН-001 від 03.07.2017 року, №РН-002 від 03.02.2017 року, №РН-005 від 04.02.2017 року, №РН-0010 від 13.02.2017 року, №РН-0012 від 19.02.2017 року, №РН-0013 від 24.02.2017 року,№РН-0014 від 24.02.2017 року, №РН-0016 від 25.02.2017 року; ТТН №0302-02 від 03.02.2017 року, №0302-02 від 03.02.2017 року, №0402-03 від 04.02.2017 року, №1302-02 від 13.02.2017 року, №1902-02 від 19.02.2017 року, №2402-02 від 24.02.2017 року, №2402-02 від 24.02.2017 року, №2502-02 від 25.02.2017 року.

5. Договори №01062016 від 01.06.2016 року та №6 від 14.06.2016 року, №5 від 01.06.2016 року, укладені між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «АТЕНАС» (постачальник), згідно з умовами яких в постачальник зобов`язується передати покупцю товар (сою врожаю 2015 року) окремими партіями, за цінами, в кількості, відповідно до умов цього договору, а покупець зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1). Кожна поставка повинна супроводжуватися видатковою накладною та посвідченням якості (пп.4.3 п.4).

Видаткові накладні №13 від 02.06.2016 року, №15 від 03.06.2016 року, №14 від 07.06.2016року,№19 від 15.06.2016 року, №34 від 01.07.2016 року, №29 від 01.07.2016 року, №18 від 11.06.2016 року, №17 від 08.06.2016 року, №16 від 07.06.2016року; ТТН №02-06-16 від 02.06.2016 року, №02-1-06-16 від 02.06.2016 року, №04-3-06-16 від 04.06.2016 року, №04-1-06-16 від 04.06.2016 року, №04-06-16 від 04.06.2016 року, №04-2-06-16 від 04.06.2016 року, №15-1-06-16 від 15.06.2016 року, №15-06-16 від 15.06.2016 року, №15-3-06-16 від 16.06.2016 року, №15-2-06-16 від 15.06.2016 року, №15-4-06-16 від 15.06.2016 року, №01-1/07-16 від 01.07.2016 року, №01/07-16 від 01.07.2016 року, №05-06-16 від 05.06.2016 року, №05-1-06-16 від 05.06.2016 року, №07-2-06-16 від 07.06.2016 року, №07-1-06-16 від 07.06.2016 року, №08-06-16 від 08.06.2016 року, №08-1-06-16 від 08.06.2016 року, №08-2-06-16 від 08.06.2016 року, №11-1-06-16 від 11.06.2016 року, №11-06-16 від 11.06.2016 року, №10-06-16 від 10.06.2016 року; банківські виписки.

6. Договір купівлі-продажу №3001-17 від 30.01.2017 року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «ГРАМ-СЕРВІС» (продавець) згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (соя врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 400 тон, +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №РН-0001 від 01.02.2017 року, №РН-0004 від 05.02.2017 року, №РН-0008 від 09.02.2017 року, №РН-00010 від 16.02.2017 року, №РН-00012 від 17.02.2017 року, №РН-00014 від 20.02.2017 року, №РН-00016 від 21.02.2017 року; ТТН№0102-01 від 01.02.2017 року, №0502-02 від 05.02.2017 року, №0902-02 від 09.02.2017р оку, №1602-02 від 16.02.2017 року, №1702-02 від 17.02.2017 року, №2002-02 від 20.02.2017 року, 32102-02 від 21.02.2017 року, банківські виписки.

7. Договір купівлі-продажу №2411-2016 від 24.11.2016року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «ЕКОПРОМ ЛІМІТЕД» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (СОЮ) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 300 тон, +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №301103 від 30.11.2016 року, №291103 від 29.11.2016 року, №281103 від 28.11.2016 року, №271101 від 27.11.2016 року, №281104 від 28.11.2016 року, №291104 від 29.11.2016 року, №301104 від 30.11.2016 року; ТТН №3011-03 від 30.11.2016 року, №2911-03 від 29.11.2016 року, №2811-03 від 28.11.2016 року, №2711-01 від 27.11.2016 року, №2811-04 від 28.11.2016 року, №2911-04 від 29.11.2016 року, №3011-04 від 30.11.2016 року.

8. Договори купівлі-продажу №0302-2017 від 03.02.2017року та №2303-2017 від 23.03.2017року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «КОМПАНІЯ АГРО-К» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (соя врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 100 тон та 350 тон, +/- 10% . Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №2 від 06.02.2017 року, №4 від 12.02.2017 року, №18 від 30.03.2017 року; ТТН №0602-02 від 06.02.2017 року, №1202-02 від 12.02.2017 року, №13003-03 від 30.03.2017 року.

9. Договір купівлі-продажу №0501 від 05.01.2017 року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «НЕЙЛОН ПЛЮС» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар ( кукурудза врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 400 тон, +/- 5% . Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу №0501-2017 від 10.01.2017 року, якою внесено зміни в п3.1 та п.3.2 розділу 3 «ЦІНА, ВАРТІСТЬ ТА УМОВИ ОПЛАТИ».

Видаткові накладні №1 від 06.01.2017 року, №2 від 06.01.2017 року, №3 від 06.01.2017 року, №4 від 09.01.2017 року, №5 від 09.01.2017 року, №8 від 10.01.2017року, №9 від 10.01.2017 року, №10 від 10.01.2017 року, №13 від 19.01.2017 року, №14 від 19.01.2017 року; ТТН№ 0106-01 від 06.01.2017 року, №0106-02 від 06.01.2017 року, №0106-03 від 06.01.2017 року, №0109-01 від 09.01.2017 року, №0109-02 від 09.01.2017 року, №1001-03 від 10.01.2017 року, №100117 від 10.01.2017 року, №1001-4 від 10.01.2017 року, №190117 від 19.01.2017 року, №1901-04 від 19.01.2017 року; банківську виписку.

10. Договори купівлі-продажу №2002 від 20.02.2017року та №2403 від 24.03.2017року, укладені між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «ПЕРША АГРОКОМПАНІЯ» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (соя врожаю 2016 року) (кукурудза врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 150 тон та 400 тон, +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №РН-02 від 22.02.2017 року, №РН-04 від 23.02.2017 року, №РН-06 від 27.02.2017 року, №РН-08 від 26.03.2017 року, №РН-22 від 30.03.2017 року, №РН-17 від 29.03.2017року, №РН-14 від 28.03.2017 року, №РН-11 від 27.03.2017 року, №РН-10 від 27.03.2017 року; ТТН №2202-02 від 22.02.2017 року; №2302-02 від 23.02.2017 року, №2702-02 від 27.02.2017 року, №2603-05 від 26.03.2017 року; №3003-09 від 30.03.2017 року, №2903-06 від 29.03.2017 року, №2803-05 від 28.03.2017 року, №2703-06 від 27.03.2017 року, №2703-05 від 27.03.2017 року.

11. Договір купівлі-продажу №1001-2017 від 10.01.2017року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (кукурудза врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 350 тон, +/- 5%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №ВН-2901 від 29.01.2017 року, №ВН-1103 від 11.01.2017 року, №ВН-2902 від 29.01.2017 року, №ВН-2903 від 29.01.2017 року, №РН-2904 від 29.01.2017 року, №ВН-1101 від 11.01.2017 року, №ВН-1102 від 11.01.2017 року, №ВН-1104 від 11.01.2017 року, №ВН-1105 від 11.01.2017 року, №ВН-1201 від 12.01.2017 року, №ВН-1202 від 12.01.2017 року, №ВН-1203 від 12.01.2017 року, №1204 від 12.01.2017 року, №ВН-1205 від 12.01.2017року;ТТН №2901-01 від 29.01.2017 року, №2901 від 29.01.2017 року, №2901-03 від 29.01.2017 року, №2901-04 від 29.01.2017 року, №1101-03 від11.01.2017 року, №1101-01 від 11.01.2017року, №1101-02 від 11.01.2017 року, №110107 від 11.01.2017 року, №1101-04 від 11.01.2017 року, №1201-01 від 12.01.2017 року, №1201-02 від 12.01.2017 року, №1201-03 від 12.01.2017 року, 120117 від 12.01.2017 року, №1201-04 від 12.01.2017 року; банківські виписки.

12. Договори купівлі-продажу №0902-17 від 09.02.2017року та №1403-17 від 14.03.2017року, укладені між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «СІГУРД ЛТД» (продавець), згідно з умовами яких продавець зобов`язується передати покупцю товар (соя врожаю 2016 року) та (кукурудза врожаю 2016 року) українського походження, окремими партіями, за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 100 тон, +/- 10% та 1200тон+/-10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №2 від 11.02.2017 року, №4 від 15.02.2017 року, №6 від 16.03.2017 року, №7 від 16.03.2017 року, №13 від 18.03.2017 року, №22 від 21.03.2017 року, №25 від 22.03.2017 року, №32 від 24.03.2017 року, №36 від 25.03.2017 року, №39 від 26.03.2017року, №45 від 28.03.2017 року; ТТН №1702-02 від 11.02.2017 року, №1702-02 від 15.02.2017 року, №1603-03 від 16.03.2017 року, №1603-02 від 16.03.2017 року, №1803-03 від 18.03.2017 року, №2103-02 від 21.03.2017 року, №2203-02 від 22.03.2017 року, №2403-04 від 24.03.2017 року, №2503-04 від 25.03.2017 року, №2603-03 від 26.03.2017 року, №2803-03 від 28.03.2017 року.

13. Договір купівлі-продажу №2811-2016 від 28.11.2016 року, укладений між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «ТАНОС ГРУП» (продавець), згідно з умовами якого продавець зобов`язується передати покупцю товар (СОЮ), окремими партіями, за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 700 тон +/- 10%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №011203 від 01.12.2016 року, №011204 від 01.12.2016 року, №021203 від 02.12.2016 року, №031203 від 03.12.2016 року, №031204 від 03.12.2016 року, №041203 від 04.12.2016 року, №041204 від 04.12.2016 року, №051202 від 05.12.2016 року, №061203 від 06.12.2016 року, №061204 від 06.12.2016 року, №071203 від 07.12.2016 року, №071204 від 07.12.2016 року, №081203 від 08.12.2016 року, №081204 від 08.12.2016 року, №091202 від 09.12.2016 року; ТТН №0912-02 від 09.12.2016 року, №0812-04 від 08.12.2016 року, №0812-03 від 08.12.2016 року, №0712-04 від 07.12.2016 року, №0712-03 від 07.12.2016 року, №0612-04 від 06.12.2016 року, №0612-03 від 06.12.2016 року, №0512-02 від 05.12.2016 року, №0412-04 від 04.12.2016 року, №0412-03 від 04.12.2016 року, №0312-04 від 03.12.2016 року, №0312-03 від 03.12.2016 року, №0212-03 від 02.12.201 6року, №0112-04 від 01.12.2016 року, №0112-03 від 01.12.2016 року; банківські виписки.

14. Договори купівлі-продажу №0602-17 від 06.02.2017року, №1303-17 від 13.03.2017року, №0301-2017 від 03.01.2017року, укладені між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та ТОВ «ЛАРС ТОРГ» (продавець, згідно з умовами яких продавець зобов`язується передати покупцю товар (сою врожаю 2016року) та (кукурудза врожаю 2016 року), окремими партіями, за ціною, в кількості відповідно до умов договору, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його на встановлених цим договором умовах (пп.1.1 п.1).

Відповідно до пп.1.2 пункту 1 договору загальний обсяг товару, який постачається за даним договором, визначається впродовж терміну дії цього договору та становить 150 тон +/- 10%, 700 тон +/-10% та 2000 тон +/-5%. Кінцевий загальний обсяг переданого товару визначається сторонами за підсумками всіх видаткових накладних.

Видаткові накладні №РН-000083 від 07.02.2017 року, №РН-000084 від 07.02.2017 року, №РН-000085 від 14.02.2017 року, №РН-000086 від 14.02.2017 року, №РН-000087 від 27.02.2017 року, №РН-000088 від 27.02.2017 року, №РН-000082 від 07.02.2017 року, №РН-000116 від 31.03.2017 року, №РН-000115 від 31.03.2017 року, №РН-000114 від 24.03.2017 року, №РН-000113 від 24.03.2017 року, №РН-000112 від 23.03.2017 року, №РН-000110 від 23.03.2017 року, №РН-000109 від 22.03.2017 року, №РН-000109 від 22.03.2017 року, №РН-000108 від 22.03.2017 року, №РН-000107 від 22.03.2017 року, №РН-000106 від 21.03.2017 року, №РН-000105 від 21.03.2017 року, №РН-000104 від 21.03.2017 року, №РН-000103 від 20.03.2017 року, №РН-000102 від 20.03.2017 року, №РН-000101 від 20.03.2017 року, №РН-000100 від 19.03.2017 року, №РН-000099 від 19.03.2017 року, №РН-000098 від 19.03.2017 року, №РН-000097 від 18.03.2017 року, №РН-000096 від 18.03.2017 року, №РН-000095 від 18.03.2017 року, №РН-000094 від 17.03.2017 року, №РН-000093 від 17.03.2017 року, №РН-000092 від 17.03.2017 року, №РН-000091 від 16.03.2017 року, №РН-000089 від 16.03.2017 року, №РН-00090 від 16.03.2017 року, №РН-000111 від 23.03.2017 року, №РН-00001 від 04.01.2017 року, №РН-0002 від 04.01.2017 року, №РН-0003 від 05.01.2017 року, №РН-0004 від 13.01.2017 року, №РН-0005 від 13.01.2017року, №РН-0006 від 13.01.2017 року, №РН-0007 від 13.01.2017 року, №РН-0008 від 13.01.2017 року, №РН-0013 від 14.01.2017 року, №РН-0009 від 14.01.2017 року, №РН-00010 від 14.01.2017 року,№РН-00011 від 14.01.2017 року, №РН-0012 від 14.01.2017 року, №РН-0017 від 15.01.2017 року, №РН-0016 від 15.01.2017 року, №РН-0018 від 15.01.2017 року, №РН-0014 від 15.01.2017 року, №РН-0015 від 15.01.2017 року, №РН-0021 від 16.01.2017 року, №РН-0020 від 16.01.2017 року, №РН-0019 від 16.01.2017 року, №РН-0022 від 16.01.2017 року, №РН-0023 від 16.01.2017 року, №РН-0024 від 17.01.2017 року, №РН-0026 від 17.01.2017 року, №РН-0025 від 17.01.2017 року, №РН-0030 від 18.01.2017 року, №РН-0027 від 18.01.2017 року, №РН-0029 від 18.01.2017 року, №РН-0028 від 18.01.2017 року, №РН-0031 від 18.01.2017 року, №РН-0033 від 20.01.2017 року, №РН-0032 від 20.01.2017 року, №РН-0035 від 20.01.2017 року, №РН-0034 від 20.01.2017 року, №РН-0036 від 20.01.2017 року, №РН-0037 від 21.01.2017 року, №РН-0039 від 21.01.2017 року, №РН-0038 від 21.01.2017 року, №РН-0041 від 21.01.2017 року, №РН-0040 від 21.01.2017 року, №РН-0046 від 22.01.2017 року, №РН-0042 від 22.01.2017 року, №РН-0045 від 22.01.2017 року, №РН-0044 від 22.01.2017 року, №РН-0043 від 22.01.2017 року, №РН-0048 від 23.01.2017 року, №РН-0047 від 23.01.2017 року, №РН-0051 від 23.01.2017 року, №РН-0050 від 23.01.2017 року, №РН-0049 від 23.01.2017 року, №РН-0056 від 24.01.2017 року, №РН-0055 від 24.01.2017 року, №РН-0054 від 24.01.2017 року, №РН-0052 від 24.01.2017 року, №РН-0053 від 24.01.2017 року, №РН-0060 від 25.01.2017 року, №РН-0058 від 25.01.2017 року, №РН-0059 від 25.01.2017 року, №РН-0057 від 25.01.2017 року, №РН-0062 від 26.01.2017 року, №РН-0061 від 26.01.2017 року, №РН-0064 від 26.01.2017 року, №РН-0063 від 26.01.2017 року, №РН-0065 від 26.01.2017 року, №РН-0069 від 27.01.2017 року, №РН-0068 від 27.01.2017 року, №РН-066 від 27.01.2017 року, №РН-0070 від 27.01.2017 року, №РН-0067 від 27.01.2017 року, №РН-0072 від 28.01.2017 року, №РН-0073 від 28.01.2017 року, №РН-0074 від 28.01.2017 року, №РН-0071 від 28.01.2017 року, №РН-0076 від 30.01.2017 року, №РН-0075 від 30.01.2017 року, №РН-0078 від 30.01.2017 року, №РН-0077 від 30.01.2017 року, №РН-0081 від 31.01.2017 року, №РН-0079 від 31.01.2017 року, №РН-0080 від 31.01.2017 року; ТТН №3103-05 від 31.03.2017 року, №3103-04 від 31.03.2017 року, №2403-06 від 24.03.2017 року, №2403-05 від 24.03.2017 року, №2303-06 від 23.03.2017 року, №2303-04 від 23.03.2017 року, №2203-06 від 22.03.2017 року, №2203-05 від 22.03.2017 року, №2203-04 від 22.03.2017 року, №2103-06 від 21.03.2017 року, №2103-05 від 21.03.2017 року, №2103-04 від 21.03.2017 року, №2003-06 від 20.03.2017 року, №2003-05 від 20.03.2017 року,№2003-04 від 20.03.2017 року, №1903-06 від 19.03.2017 року, №1903-05 від 19.03.2017 року, №1903-04 від 19.03.2017 року, №1803-06 від 18.03.2017 року, №1803-05 від 18.03.2017 року, №1803-04 від 18.03.2017 року, №1703-06 від 17.03.2017 року, №1703-05 від 17.03.2017 року, №1703-04 від 17.03.2017 року, №1603-06 від 16.03.2017 року, №1603-04 від 16.03.2017 року, №1603-05 від 16.03.2017 року, №2303-05 від 23.03.2017 року, №0702-05 від 07.02.2017 року, №0702-06 від 07.02.2017 року, №1402-01 від 147.02.2017 року, №1402-02 від 14.02.2017 року, №2702-03 від 27.02.2017 року, №2702-04 від 27.02.2017 року, №0702-04 від 07.02.2017 року, №0104-01 від 04.01.2017 року, №0104-02 від 04.01.2017 року, №0105-01 від 05.01.2017 року, №1301-01 від 13.01.2017 року, №1301-02 від 13.01.2017 року, №№1303-03 від 13.01.2017 року, №130117 від 13.01.2017 року, №1301-04 від 13.01.2017 року, №1401-04 від 14.01.2017 року, №1401-01 від 14.01.2017 року, №1401-02 від 14.01.2017 року, №140117 від 14.01.2017 року, №1401-03 від 14.01.2017 року, №1501-03 від 15.01.2017 року, №150117 від 15.01.2017 року, №1501-04 від 15.01.2017 року, №1501-01 від 15.01.2017 року, №1501-02 від 15.01.2017 року, №1601-03 від 16.01.2017 року, №1601-02 від 16.01.2017 року, №1601-01 від 16.01.2017 року, №160117 від 16.01.2017 року, №1601-04 від 16.01.2017 року, №1701-01 від 17.01.2017 року, №1701-04 від 17.01.2017 року, №1701-03 від 17.01.2017 року, №180117 від 18.01.2017 року, №1801-01 від 18.01.2017 року, №1801-03 від 18.01.2017 року, №1801-02 від 18.01.2017 року, №1801-04 від 18.01.2017 року, №2001-02 від 20.01.2017 року, №2001-01 від 20.01.2017 року, №200117 від 20.01.2017 року, №2001-03 від 20.01.2017 року, №2001-04 від 20.01.2017 року, №2101-01 від 21.01.2017 року, №2101-03 від 21.01.2017 року, №2101-02 від 21.01.2017 року, №2101-04 від 21.01.2017 року, №210117 від 21.01.2017 року, №2201-04 від 22.01.2017 року, №220117 від 22.01.2017 року, №2201-03 від 22.01.2017 року, №2201-02 від 22.01.2017 року, №2301-02 від 23.01.2017 року, №2301-01 від 23.01.2017 року, №2301-04 від 23.01.2017 року, №230117 від 23.01.2017 року, №2301-03 від 23.01.2017 року, №2401-03 від 24.01.2017 року, №24012017 від 24.01.2017 року, №2401-02 від 24.01.2017 року, №2401-01 від 24.01.2017 року, №240117 від 24.01.2017 року, №2501-03 від 25.01.2017 року, №2501-02 від 25.01.2017 року, №250117 від 25.01.2017 року, №2501-01 від 25.01.2017 року, №2601-02 від 26.01.2017 року, №2601-01 від 26.01.2017 року, №260117 від 26.01.2017 року, №2601-03 від 26.01.2016 року, №2601-04 від 26.01.2017 року, №27012017 від 27.01.2017 року, №2701-02 від 27.01.2017 року, №2701-01 від 27.01.2017 року, №2701-03 від 27.01.2017 року,№270117 від 27.01.2017 року, №280117 від 28.01.2017 року, №2801-02 від 28.01.2017 року, №2801-03 від 28.01.2017 року, №2801-01 від 28.01.2017 року, №3001-02 від 30.01.2017 року, №3001-01 від 30.01.2017 року, №3001-03 від 30.01.2017 року, №3001-04 від 30.01.2017 року, №3101-03 від 31.01.2017 року, №3101-01 від 31.01.2017 року, №3101-02 від 31.01.2017 року; банківські виписки.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що такі договори є абсолютно ідентичними, не містять суттєвих розбіжностей та/або індивідуальних особливостей. Також окремі договори підписані особами, які на час укладення таких не були уповноважені на їх підписання.

Так, зокрема, договір купівлі-продажу від 02.02.2017 року №0202-2017 підписаний директором Шафіковим А.М. Разом із тим, згідно з відомостями з ЄДРПОУ до 19.02.2017 року директором ТОВ «АМЕН ЛТД» значився Демідов Олександр Сергійович. Договір купівлі - продажу №2811-2016 від 28.11.2016 року підписаний директором Демідовим Олександром Сергійовичем. Разом із тим, згідно з відомостями ЄДРПОУ до 08.12.2016 року директором ТОВ «ТАНОС ГРУП» значився Шелест Олександр Олександрович.

Окрім того, у матеріалах справи містяться пояснення Стогнія Віталія Володимировича, від імені якого як директора ТОВ «ЛАРС ТОРГ» були підписані: договір купівлі-продажу від 06.02.2017 року №0602-17, від 13.03.2017року №1303-17, від 03.01.2017 року №0301-2017, видаткові та товарно-транспортні накладні, в яких він повідомив, що про ТОВ «ЛАРС ТОРГ» йому не відомо і жодних документів від імені вказаного товариства він не підписував.

Жицький Владислав Володимирович, від імені якого як директора ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» були підписані: договір купівлі-продажу від 10.01.2017 року №1001-2017, видаткові та товарно-транспортні накладні, також у відповідних поясненнях підтвердив свою непричетність до створення та діяльності ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД».

Також детально судом першої інстанції проаналізовано та зосереджено увагу на тому, що пунктом 4.3 розділу 4 договору №18/05/16 від 17.05.2016року, укладеного між ПП «ПЕРЕВАЛ в особі керівника відокремленого підрозділу «ФЕРМЕР» ПП «ПЕРЕВАЛ» та ТОВ «Торгово-промисловий центр» передбачено, що кожна поставка повинна супроводжуватися оригіналами наступних документів: видатковою накладною та посвідченням якості (типова форма №42).

Однак, дослідивши надані до матеріалів справи акти про приймання матеріалів та товарно-транспортні накладні, надані позивачем за травень 2016 року на підтвердження взаємовідносин з ПП «ПЕРЕВАЛ», суд відзначив, що акти про приймання матеріалів №2 від 20.05.2016 року, №1 від 20.05.2016 року, №5 від 20.05.2016 року, №3 від 20.05.2016 року, №4 від 20.05.2016 року, №6 від 23.05.2016 року, №8 від 23.05.2016 року, №7 від 23.05.2016 року підписані керівником ТОВ «ТПЦ» - Бобіль О.С. та зав. складом позивача - Ткач І.Є. Видаткових накладних, як це передбачено умовами договору №18/05/16 від 17.05.2016 року, позивачем не надано.

Більш того, судом першої встановлено, що згідно з долученими до матеріалів справи видатковими накладними №18 від 11.06.2016 року, №17 від 08.06.2016 року, №16 від 07.06.2016 року про відпуск ТОВ «АТЕНАС» сої за договором №5 від 01.06.2016 року вбачається, що перевезення самого товару відбулося, починаючи з 05.06.2016року (ТТН №05-06-16 від 05.06.2016року, №05-1-06-16 від 05.06.2016 року), разом з тим, товар був придбаний з 07 по 11 червня 2016 року.

Окрім того, судом констатовано, що у періоді, за який проводилася податкова перевірка, ТОВ «ТПЦ» використовувало у своїй діяльності офіс за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Боженка, 2/4 та земельну ділянку за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район с. Розівка. Разом з тим, представником позивача не надано будь-яких документів, в яких була б зазначена відповідна адреса зберігання товарно-матеріальних цінностей.

Надані позивачем товарно-транспортні накладні оформлені з порушенням встановленого порядку, а саме: відсутня конкретна адреса пункту навантаження та пункту розвантаження, що не дає можливість встановити приналежність пункту (об`єкта) навантаження, до конкретної юридичної особи; відсутні номери посвідчень водіїв, у переважній більшості товарно-транспортних накладних не вказано саме з якого місця і з якого складу і як здійснюється навантажування товару, оскільки зазначено лише назву міста і селищ, а місце походження кукурудзи та сої невідоме. Так, в товарно-транспортних накладних, наданих позивачем зазначено пункти навантаження та розвантаження товару - Чернігівська та Тернопільська області, при цьому не надано жодних доказів взаємозв`язку місць відправлення та отримання товару з діяльністю позивача та його контрагентів, які зареєстровані в Кіровоградській області.

Крім цього, з відповіді регіонального сервісного центру в Закарпатській області МВС України судом встановлено, що зазначені у товарно-транспортних накладних транспортні засоби з реєстраційними номерами НОМЕР_1 (RENAULT), НОМЕР_2 (КАМАЗ) НОМЕР_3 (МАЗ), НОМЕР_4 (КАМАЗ), НОМЕР_5 (ГАЗ) фактично є автомобілями Volkswagen Transporter, RENAULT LAGUNA, ЗАЗ 110380-40, DAEWOO MATIZ та ВАЗ 21104.

При цьому, зазначені у товарно-транспортних накладних водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які відповідно до таких накладних здійснили 101 перевезення, у своїх поясненнях, копії яких містяться в матеріалах справи вказали, що не здійснювали жодних перевезень та не підписували жодних документів про перевезення товарно-матеріальних цінностей на адресу ТОВ «ТПЦ». Більше того, відповідно до постанови Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.02.2017 року у справі №606/170/17 громадянин ОСОБА_1 позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Зазначена постанова суду набрала законної сили 10.03.2017 року.

Судом першої інстанції також було враховано, що відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень ПП «ПЕРЕВАЛ», ТОВ «АГРОСОЛТ», ТОВ «АГРОЦЕНТР ГРУП», ТОВ «АМЕН ЛТД», ТОВ «АТЕНАС», ТОВ «ГРАМ-СЕРВІС», ТОВ «ЕКОПРОМ ЛІМІТЕД», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРО-К», ТОВ «НЕЙЛОН ПЛЮС», ТОВ «ПЕРША АГРОКОМПАНІЯ», ТОВ «СІГУРД ЛТД», ТОВ «ТАНОС ГРУП», ТОВ «ЛАРС ТОРГ», ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» є фігурантами кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а саме: 22.06.2016 року №0000615; 13.08.2014 року №0000329; 08.11.2016 року №0000313; 27.01.2017 року №0000211; 17.11.2017року №0000104; 30.10.2017 року №0000101; 25.05.2017 року №000055; 07.04.2017 року №0000040. Слідством встановлено, що вказані підприємства мають ознаки «фіктивності», у податковій звітності цих товариств наявна заміна товару та створені з метою надання послуг з мінімізації податкових зобов`язань, які підлягають сплаті до бюджету.

Також, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що ТОВ «АГРОСОЛТ», ТОВ «АГРОЦЕНТР ГРУП», ТОВ «АМЕН ЛТД», ТОВ «АТЕНАС», ТОВ «ГРАМ-СЕРВІС», ТОВ «ЕКОПРОМ ЛІМІТЕД», ТОВ «КОМПАНІЯ АГРО-К», ТОВ «НЕЙЛОН ПЛЮС», ТОВ «ПЕРША АГРОКОМПАНІЯ», ТОВ «СІГУРД ЛТД», ТОВ «ТАНОС ГРУП», ТОВ «ЛАРС ТОРГ», ТОВ «САЛТОР ЛІМІТЕД» відсутні за своїми податковими адресами. Такі товариства не подавали до контролюючого органу розрахунки сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податку, в таких відсутні основні фонди, засновники та керівники є посадовими особами значної кількості інших суб`єктів господарювання.

Так, зокрема, ОСОБА_6, - директор ТОВ «ГРАМ-СЕРВІС» з 21.01.2017 року, до 21.01.2017 року був керівником ТОВ «АГРОЦЕНТР ГРУП»; ОСОБА_5, - директор ТОВ «ТАНОС ГРУП» до 11.09.2017 року, до 19.02.2017 року був директором ТОВ «АМЕН ЛТД», до 21.01.2017року - ТОВ «ГРАМ СЕРВІС» та ТОВ «ПЕРША АГРОКОМПАНІЯ»; ОСОБА_3 , - директор ТОВ «КОМПАНІЯ АГРО-К» до 03.02.2017 року, до 21.01.2017 року була директором ТОВ «СІГУРД ЛТД»; ОСОБА_4 , - директор ТОВ «СІГУРД ЛТД» до 27.09.2016року, до 08.12.2016 року був директором ТОВ «ТАНОС ГРУП».

Наведене вище у своїй сукупності зумовило висновок суду першої інстанції про те, що фінансово-господарська діяльність позивача з його контрагентом у періоді, що перевірявся, здійснювалась поза межами правового поля, а укладені ними правочини (договори) є такими, що вчинені без мети настання реальних наслідків, а, відтак, і про відсутність правових підстав до задоволення позовних вимог в означеній частині.

При цьому суд першої інстанції керувався практикою Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2018 року у справі №2а-7075/12/2670, що статус фіктивного нелегального підприємництва несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Однак колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19 відступила від висновку Верховного Суд України, викладеного у постанові від 01 грудня 2015 року у справі № 826/15034/14 (№ 21-3788а15), згідно з яким статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, у зв`язку із чим господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку. При цьому Верховний Суд України надав правову оцінку встановленим судами попередніх інстанцій обставинам справи щодо наявності вироку місцевого суду, яким особу було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частинами першою, другою статті 205 КК України, як пособника у вчиненні фіктивного підприємництва - створення контрагента платника податків з метою прикриття незаконної діяльності.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суб`єкт господарювання з ознаками фіктивності є правосуб`єктним, незважаючи на дефекти при його створенні чи мету діяльності, а це суперечить позиції про те, що «господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».

Послідовно, у цій постанові, Велика Палата підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, яка зводиться до того, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі: лише наявність вироку щодо контрагента платника податків; лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Таким чином, встановлюючи обставини справи суд першої інстанції хоча формально і виконав вимоги Верховного Суду, проте застосував нерелевантну практику Верховного Суду як єдиний критерій оцінки доказів та відомостей, здобутих у ході кримінального провадження, в контексті вирішення податкового спору, внаслідок чого колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись із правомірністю рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року в означеній частині.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку про правомірність формування позивачем даних податкового обліку за результатом господарських операцій з вказаними контрагентами стверджуючи, що факт вчинення спірних операцій підтверджується належними первинними документами складеними за результатом дійсних, реально виконаних правочинів.

Надаючи оцінку таким висновкам суду апеляційної інстанції у світлі доводів заявника касаційної скарги Суд звертає увагу на те, що наявність первинних документів є обов`язковою, але не єдиною достатньою умовою для формування витрат та податкового кредиту, оскільки виконання зобов`язання за правочином зумовлює складання й інших документів. Формальне складання лише первинного документа не є беззаперечним доказом реальності конкретної господарської операції, якщо контролюючий орган наводить доводи, які ставлять під сумнів її здійснення, зокрема, доводи щодо неможливості здійснення поставок контрагентом з огляду на відсутність у нього матеріальних, трудових ресурсів для здійснення підприємницької діяльності. Суттєвим доводом, який ставить під сумнів реальність господарської операції, є посилання на обставини, які встановлені у процедурах кримінального провадження.

При цьому Суд звертає увагу, що дійсно, такі обставини, як наявність податкової інформації про відсутність у контрагентів необхідних ресурсів та можливостей для здійснення господарських операцій, недобросовісність контрагентів у ланцюгу постачання, тощо, самі по собі не можуть бути беззаперечною підставою вважати господарські операції безтоварними. Однак, у своїй сукупності та у сукупності з іншими встановленими у кожній конкретній справі обставинами, такі обставини можуть ставити під обґрунтований сумнів реальність відповідних господарських операцій.

Так, в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі №640/3223/20 Верховним Судом зазначено, що при вирішенні спорів щодо обґрунтованості відображення у бухгалтерському та податковому обліку наслідків господарських операцій, поставлених під сумнів за результатом проведеного податковим органом заходу контролю, судам слід виходити з того, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник повинен мати первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають підтверджувати реальне вчинення господарських операцій.

Також в зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та, незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Проте, дійшовши протилежного висновку щодо реальності фінансово - господарських правовідносин між позивачем та його контрагентами, суд апеляційної інстанції фактично обмежився виключно переліком наданих позивачем документів та фрагментарним цитуванням практики Верховного Суду, що не відповідає основним засадами (принципами) адміністративного судочинства щодо диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі.

При цьому, судом апеляційної інстанції фактично не спростовано більшість тверджень та фактів, наведених податковим органом та підтверджених судом першої інстанції, а саме:

1) Наявність на первинних документах за такими господарськими операціями підписів осіб, які заперечують свою причетність до діяльності таких товариств;

2) невідповідність відомостей щодо посадових осіб, вказаних як директори у первинних документах та у ЄДРПОУ станом на час підписання таких документів;

3) директорами контрагентів позивача виступають здебільшого одні і ті самі особи почергово і сукупно;

4) відсутності окремих документів перинного бухгалтерського обліку (видаткових накладних та сертифікатів якості), обов?язковість яких визначена умовами договорів між позивачем та ПП «ПЕРЕВАЛ»;

5) невідповідність хронологічній послідовності перевезення та відпуску товару, придбаного позивачем у ТОВ «АТЕНАС» на підставі договору від 01.06.2016 року №5;

6) відсутність законного джерела походження товарно-матеріальних цінностей у контрагентів позивача.

Посилання суду апеляційної інстанції у контексті походження товарно-матеріальних цінностей на те, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30.11.2017 у справі №813/3307/17 та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2018 №876/12657/17 вже досліджувались господарські операції з постачання продукції від ТОВ «Екопром Лімітед» та ТОВ «Танос Груп» на ТОВ «ТПЦ» і їх подальше постачання від ТОВ «Торгово-промисловий центр» до ПАТ «Галнафтохім» не усуває наведених прогалин, адже як вбачається зі змісту означених судових рішень, такі не містять аналізу та дослідження господарських правовідносин між ТОВ «ТПЦ» та його постачальниками, й не входили до предмета доказування у даній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції лише перелічивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження виконання господарських операцій, не перевірив їх зміст і складові в частині вищенаведених доводів контролюючого органу про відсутність реального змісту операцій між позивачем і вказаними вище контрагентами, за рахунок яких сформовано податковий кредит за кожною господарською операцією окремо.

У контексті наведеного вище, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу також на те, що господарські операції із поставки, зокрема, зернових (зернобобових) культур та їх переробних матеріалів з урахуванням їх великої кількості мають свою специфіку та особливості, що зумовлює необхідність належної перевірки, зокрема, факту їх отримання за способом навантаження у відповідному місці, зважування, транспортування, належної фіксації та контролю таких дій, приймання на складі підприємства від постачальника або у іншому місці відгрузки, оприбуткування та зберігання, відпуск товару матеріально відповідальною особою при продажу, що повинно супроводжуватися відповідними формами первинних облікових документів. Тобто, рух товарно - матеріальних цінностей - їх надходження, використання і вибуття, має оформлятися первинними документами за правилами ведення національного бухгалтерського обліку.

Крім того, за усталеними правилами правовідносин, що розглядалися, оформлення документів при надходженні зернових (зернобобових) культур чи її переробленого матеріалу проводиться за його кількістю та якістю щодо кожного постачальника. Кожна партія товару, що надходить, приймається матеріально відповідальною особою за масою, і, обов`язково, за якістю, визначеною виробничою технологічною лабораторією підприємства.

Кількісно-якісний облік такого виду сільськогосподарської продукції ведеться для визначення закономірності змін маси даної партії зерна, її залежності при зберіганні від зміни вологості, вмісту смітної домішки і втрат при зберіганні з відображенням руху зерна (зернобобових), операцій з доробки та переоформлення.

Сільськогосподарська продукція, що надійшло на підприємство, оприбутковується матеріально відповідальною особою в кількості, яка фактично установлена при зважуванні.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що з метою оцінки реального змісту господарських операцій щодо постачання сільськогосподарської продукції перевірці підлягають як складські документи, документи щодо якості відповідних зернових (зернобобових) культур, так і обставини щодо здійснення перевезення та вантажно-розвантажувальних операцій.

У свою чергу суд апеляційної інстанцій не дослідив обставини про здійснення вантажно-розвантажувальних операцій (де і як саме відбувалося навантаження товару), попри те, що конкретно у даному випадку не знайшли свого документального підтвердження: спосіб навантаження відповідних зернових (зернобобових) культур у місці знаходження контрагентів до пунктів їх розвантаження. До того ж позивачем не заперечується, що транспортні засоби, зазначені у товарно-транспортних накладних, за своїми технічними характеристиками не могли здійснювати перевезення такого обсягу сільськогосподарської продукції.

Суд апеляційної інстанції обмежився вказівкою на те, що за всіма укладеними договорами за поставку товару відповідали продавці, до того ж, товарно-транспортна накладна- це не первинний документ, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, відтак, наявність або відсутність товарно-транспортних накладних, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, - залишивши поза увагою доводи контролюючого органу про сумнівність таких операцій.

Враховуючи принципи офіційного з`ясування обставин справи це є недостатнім, судом апеляційної інстанції не було належним чином досліджено, крім переліченого вище, також відомості щодо способу налагодження господарських зв`язків та комунікації між позивачем та контрагентами щодо здійснених поставок та про осіб, які персонально брали у цьому участь. Фактичний рух активів по ланцюгу постачання товару - від міста його навантаження до міста розвантаження, апеляційним судом не перевірено.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не було наведено обґрунтованих (переконливих) мотивів, виходячи з яких була надана протилежна правова оцінка усім обставинам справи, встановленим судом першої, та які були покладені останнім в основу відмови у задоволенні позову за вказаним епізодом. Фактично, судом апеляційної інстанції проігноровано вимоги Верховного Суду щодо необхідності дослідження доводів контролюючого органу у спірних правовідносинах у розрізі кожної господарської операції. Натомість, як вже було зазначено вище, рішення суду апеляційної інстанції містить лише вибіркову та неповну оцінку доводів контролюючого органу, посилаючись здебільшого на наявність окремих первинних документів та встановлення факту розрахунків між сторонами.

Своєю чергою, Верховний Суд повторно наголошує, що надання оцінки лише окремому доводу контролюючого органу та лише в межах декількох господарських операцій, які до того ж не досліджувалися, не може бути обґрунтованою підставою для визнання реальними господарських операцій з усіма чотирнадцятьма контрагентами позивача.

З огляду на кількість контрагентів, судам слід було ретельно перевірити кожну господарську операцію, яка не визнається контролюючим органом, у сукупності як з наданими на їх підтвердженнями доказами від позивача, так і наданими на їх спростування доводами і доказами контролюючого органу.

Під час нового судового розгляду справи, перед судами також постало питання оцінки доводів контролюючого органу про заниження позивачем доходу, внаслідок обліку на бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» кредиторської заборгованості перед постачальниками СТОВ «Клячанівське» та СТОВ «АГРО-ЛУЧКИ».

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції у цій частині, Верховний Суд зазначив, що суди попередніх інстанцій при постановленні рішень не врахували, що контролюючий орган встановив два окремі порушення, які, до того ж, стосуються різних договорів: зі СТОВ "КЛЯЧЯНІВСЬКЕ" від 15 серпня 2015 року №15/08 в сумі 5773695 грн на підставі підпункту "з" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України та зі СТОВ "АГРО-ЛУЧКИ" від 23 травня 2013 року №2305/34 в сумі 2142684 грн на підставі підпункту "а" підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України. Так само суди не надали оцінки доводам контролюючого органу про безумовний обов`язок зазначити у ліквідаційному балансі суму заборгованості у випадку реорганізації підприємства шляхом приєднання.

Так, у ході податкової перевірки контролюючим органом встановлено, що станом на 30 вересня 2018 року у бухгалтерському обліку ТОВ «Торгово-промисловий центр» на бухгалтерському рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» обліковується кредиторська заборгованість перед покупцем СГ ТОВ «Агро-Лучки» код за у сумі 2142684,00 грн, яка виникла за рахунок отриманих коштів як попередня оплата за запчастини до сільськогосподарської техніки та обладнання відповідно до умов укладеного договору від 23 травня 2013 року №3505/ЗЧ.

Перевіркою також встановлено, що станом на 31 грудня 2017 року у бухгалтерському обліку позивача на бухгалтерському рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» значиться кредиторська заборгованість перед постачальником СТОВ «Клячанівське» у сумі 5773695,00 грн, яка виникла за рахунок отриманої сільськогосподарської продукції, відповідно до умов укладеного між сторонами Договору від 15.08.2015 року №15/08.

21 грудня 2016 року між ТОВ «ТПЦ» (покупець) та СТОВ «Клячянівське» (продавець) укладено Додаткову угоду до Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №15/08 від 15.08.2015, згідно з умовами якої сторони виклали в новій редакції п.5.1 основного договору : «оплата товару проводиться перерахуванням грошових коштів за поставлений товар до 31.12.2029 після відвантаження товару» та п.8.7 : «договір набуває чинності з дати підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2029.Листування і переговори, що передують Договору, після його підписання вважаються такими, що втратили силу».

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, СТОВ «Клячанівське» припинено 13.10.2017, дані про юридичних осіб-правонаступників: СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АГРО-ЛУЧКИ» (, Місцезнаходження: 89625, Закарпатська область, Мукачівський район, село Великі Лучки, вул. Мукачівська, будинок 273-Б).

Під час нового судового розгляду справи ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року, яка в подальшому була скасована постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року, позовна заява залишена без розгляду в частині позовних вимог, що стосуються договору №2305/ЗЧ від 23.05.2013 між позивачем та СТОВ «Агро-Лучки».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду 12 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ТПЦ» у цій частині було відмовлено.

Проте, як вже було зазначено вище, ГУ ДПС у Закарпатській області не оскаржує рішення судів попередніх інстанцій в частині залишення позовних вимог без розгляду, а, відтак, такі вимоги не є предметом касаційного перегляду.

Аналізуючи ж правомірність висновків судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, колегія виходить з наступного.

Так, матеріалами справи підтверджено, що на дату складання передавального (ліквідаційного) балансу в розрізі контрагентів, СТОВ «Агро-Лучки» прийнято від СТОВ «Клячянівське» дебіторську заборгованість у загальній сумі 19957,2 тис.грн, серед яких дебіторська заборгованість перед ТОВ «Торгово-промисловий центр» відсутня.

Окрім того, СТОВ «Агро-Лучки» листом від 23.03.2018 №16-06/136 повідомлено податковий орган про те, що заборгованість ТОВ «Торгово-промисловий центр» у сумі 5773695 грн відсутня станом на 31.12.2017 року.

Відповідно до висновків Акту перевірки, на порушення п. 5 та п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», абз. «з» пп. 14.1.11 п. 14.1 ПК України, п. 15 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», Інструкції «Про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств та організацій», ТОВ «ТПЦ» не включено до складу доходів від будь-якої діяльності кредиторську заборгованість, яка не підлягає погашенню, внаслідок чого занижено значення рядка 01 Податкових декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 5773695 грн (Дт. 631 з Кт.717; Дт 717 з Кт 791).

Аналізуючи такі обставини, суди дійшли висновку про те, що кредиторська заборгованість за Договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №15/08 від 15.08.2015 у розмірі 5773695,00 грн не є безнадійною в розумінні пункту «з» пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 ПК України, оскільки припинення СТОВ «Клячянівське» відбулося у спосіб реорганізації шляхом приєднання до СТОВ «Агро-Лучки». Окрім того, за додатковою угодою граничний строк виконання зобов`язань за договором встановлено до 31.12.2029, ТОВ «ТПЦ» й надалі відображає в бухгалтерському обліку кредиторську заборгованість за вказаним Договором, а СТОВ «Клячянівське»/СТОВ «Агро-Лучки» не вчиняли жодних дій щодо списання/прощення заборгованості позивача за договором.

При цьому, виходили з наступного:

«Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 512 ЦК України встановлені підстави заміни кредитора у зобов`язанні.

Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 654 ЦК України).

Відповідно до п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого Наказом Міністра фінансів України №20 від 31.01.2000 зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визначене зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Згідно з абз. «з» пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України безнадійна заборгованість заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється у результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.

Частина 2 ст. 107 ЦК України встановлює, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами.

Отже, реорганізація у силу закону передбачає перехід прав і обов`язків реорганізованої особи до правонаступників.

Реорганізація юридичної особи в будь-який спосіб не призводить до припинення зобов`язання та не є підставою для розірвання договору.

Характерною ознакою процедур припинення юридичної особи у результаті реорганізації є неможливість подальшої участі особи, яка припиняється, у зобов`язанні, але реорганізація не припиняє дію цих зобов`язань, в тому числі договорів, які були укладені цією стороною.».

Фактично суди виходили з того, що до СТОВ «Агро-Лучки» як до правонаступника СТОВ «Клячянівське» перейшли всі права та обов`язки за Договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 15.08.2015 №15/08.

Проте така позиція, з урахуванням обставин цієї справи, є суперечливою, оскільки факт наявності заборгованості судами достеменно з`ясовано не було, незважаючи на заперечення та відсутність обліку такої заборгованості іншою стороною, - СТОВ «Агро-Лучки».

Так, обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 КАС України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до положень частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Процесуальним законом чітко визначені способи встановлення (доведення) обставин справи та юридичних фактів, на підставі яких суд приймає рішення в адміністративній справи. Так, засобами доказування в адміністративному судочинстві є, зокрема, письмові, речові і електронні докази; показання свідків (частина друга статті 72 КАС України).

Залежно від способу утворення докази поділяються на первинні та похідні. Первинні докази - це докази, які безпосередньо формуються під впливом подій (фактів), що встановлюються та перевіряються у судовому засіданні, тобто є першоджерелами. Натомість, похідні докази відтворюють зміст іншого доказу, тобто несуть у собі інформацію, що зафіксована в них не внаслідок самих обставин, а завдяки перенесенню їх з іншого джерела.

За можливості обставини у справі повинні бути встановлені саме на підставі первинних доказів, оскільки при використанні похідних доказів збільшується ймовірність викривлення фактичних обставин справи. Водночас похідні докази можна використовувати для перевірки первинних доказів. Своєю чергою дієвість адміністративного судочинства істотно залежить від того, наскільки повно і всебічно підтверджені доказами обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до вимог статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, достовірний висновок про існування тих чи інших юридичних фактів, що мають значення для правильного вирішення справи, можна зробити виключно із прямих неспростовних доказів чи із достатньої сукупності незаперечних непрямих, за умови, що вони не є суперечливими.

Однак, вирішуючи спір, суди не встановили з належних та допустимих доказів обставини: визнання, обліку, а також вжиття (наміру вжиття) дій щодо стягнення такої заборгованості СТОВ «Агро-Лучки», незважаючи на те, що такі є ключовими для вирішення даної справи та підлягали обов`язковому встановленню у судовому процесі.

Верховний Суд у постанові від 30.07.2019 у справі №820/568/13-а, застосовуючи норми підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема: зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу або прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, тощо.

Судами залишено поза увагою те, що в даному випадку СТОВ «Агро-Лучки» від СТОВ «Клячянівське» не було передано жодних документів на підтвердження взаємовідносин з позивачем, як і не було зазначено про наявність заборгованості у розмірі 5773695,00 грн, яка виникла за рахунок поставленої сільськогосподарської продукції, відповідно до умов договору від 15.08.2015 №15/08, у передавальному (ліквідаційному) балансі. Також така заборгованість не обліковується в бухгалтерському обліку СТОВ «Агро-Лучки».

Відтак, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими такі рішення судів попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалено без повного та всебічного з`ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій з направленням справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази й не надав їм правової оцінки.

Враховуючи викладене, судами першої та апеляційної інстанцій на порушення статей 9, 242 КАС України не повною мірою з`ясовано обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення, а тому судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: І.Л. Желтобрюх

Судді: О.В. Білоус

Н.Є. Блажівська