Справа № 990SСGС/3/25
Суддя: Шевцова Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Великої Палати Верховного Суду Шевцової Н. В., Єленіної Ж. М., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Мартєва С. Ю., Стрелець Т. Г.,
справа № 990SCGC/3/25
провадження № 11-59сап25
1. Велика Палата Верховного Суду 5 червня 2025 року розглянула скаргу ОСОБА_1 (далі також скаржниця) на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 14 січня 2025 року № 40/0/15-25, ухвалене за результатами розгляду скарг на рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24 про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
2. Велика Палата Верховного Суду в цій справі ухвалила постанову, якою скаргу залишила без задоволення, а рішення ВРП від 14 січня 2025 року № 40/0/15-25 - без змін.
Короткий виклад історії справи
3. ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі -
Закон № 1798-VIII) звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, у якій просила скасувати рішення ВРП від 14 січня 2025 року № 40/0/15-25 (далі - оскаржуване рішення), яким залишено без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24 «Про притягнення суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1., ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності та відмову у притягненні суддів Харківського апеляційного суду ОСОБА_7., ОСОБА_9. (відряджена до Київського апеляційного суду) до дисциплінарної відповідальності», в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності.
Рішенням від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24 Третя Дисциплінарна палата ВРП застосувала до суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1. і ОСОБА_2 дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця.

Встановлені обставини справи

4. У провадженні Дергачівського районного суду Харківської області у складі колегії суддів ОСОБА_1., ОСОБА_2., ОСОБА_11. перебувала заява ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року, яким засуджено ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , зокрема, за вчинення умисного за попереднім зговором убивства ОСОБА_5 з корисливих мотивів (справа № 1-8/10).

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року, ухваленим указаною колегією суддів, заяву ОСОБА_3 було задоволено; вирок Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року щодо ОСОБА_3 скасовано. ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених підпунктами «а», «і» статті 93 Кримінального кодексу України (далі - КК України; тут і далі у редакції 1960 року), за епізодом убивства ОСОБА_5 та виправдано через недоведеність його вини. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених підпунктами «а», «і» статті 93 КК України (за епізодом вбивства ОСОБА_6 ) та частиною третьою статті 142 КК України, із призначенням покарання: за підпунктами «а», «і» статті 93 КК України - у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна; за частиною третьою статті 142 КК України - у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі статті 42 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вироком також вирішено питання щодо обчислення строку відбуття ОСОБА_3 покарання.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 листопада 2019 року виправлено описку у вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_3 щодо обчислення строку відбування покарання, доповнено резолютивну частину таким абзацом: «До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою».

5. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 січня 2021 року, постановленою за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора, вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року щодо ОСОБА_3 скасовано і призначено новий розгляд справи в суді першої інстанції.

6. За результатами нового розгляду справи Дергачівський районний суд Харківської області ухвалою від 19 серпня 2021 року, залишеною без змін за результатами апеляційного та касаційного переглядів, заяву засудженого ОСОБА_3 про перегляд вироку Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року за нововиявленими обставинами залишив без задоволення.

7. Ухвалою від 19 травня 2021 року № 1085/3дп/15-21 Третя Дисциплінарна палата ВРП відкрила за власною ініціативою дисциплінарну справу стосовно суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з підстав можливої наявності у їхніх діяннях ознак дисциплінарних проступків, передбачених підпунктами «а», «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) [істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (підпункт «а»); незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору (підпункт «б»)]. Цією ж ухвалою об`єднано дисциплінарну справу, відкриту за ініціативою Третьої Дисциплінарної палати ВРП стосовно суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1., ОСОБА_2., із дисциплінарною справою, відкритою за скаргою адвоката Колбанцева В. В. стосовно суддів Харківського апеляційного суду ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9. Проведення підготовки до розгляду об`єднаної дисциплінарної справи доручено члену ВРП Швецовій Л. А.

8. 5 серпня 2021 року набрав чинності Закон України від 14 липня 2021 року № 1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя», яким внесено зміни до

Закону № 1798-VIII, зокрема в частині здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів. З дати набрання чинності цим Законом здійснення дисциплінарних проваджень щодо суддів було зупинено.

9. З 19 жовтня 2023 року у зв`язку з ухваленням законів України від 6 вересня 2023 року № 3378-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо зміни статусу та порядку формування служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя» (далі - Закон № 3378-IX), від 9 серпня 2023 року № 3304-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів» дисциплінарну функцію ВРП відновлено.

10. Протоколом повторного автоматизованого визначення члена ВРП від 3 листопада 2023 року об`єднану дисциплінарну справу щодо суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , ОСОБА_2., Харківського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 передано члену ВРП ОСОБА_10 для підготовки до розгляду Дисциплінарною палатою.

11. Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 30 жовтня 2024 року

№ 3157/3дп/15-24 суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1. і ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до них дисциплінарне стягнення у виді догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця.

За змістом цього рішення Третя Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що незазначення у вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року мотивів прийняття аргументів ОСОБА_3 , що станом на дату ухвалення вироку Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року, який переглядався за нововиявленими обставинами, йому не були відомі та не могли бути відомі обставини, на які він посилався як на нововиявлені, а також незазначення мотивів відхилення аргументів сторони обвинувачення щодо наявності у справі доказів, які доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні вбивства ОСОБА_5 , та залишення таких доказів без належної оцінки свідчить, що суддя ОСОБА_1 [у складі колегії суддів] вчинила дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIIII.

Також Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що суддя ОСОБА_1. вчинила істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, розглянувши [у складі колегії суддів] заяву ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Харківської області від 9 березня 2010 року без участі ОСОБА_4 , якого цим вироком також було засуджено до довічного позбавлення волі, що унеможливило реалізацію ОСОБА_4 процесуальних прав та обов`язків, визначених статтею 42 КПК України. Такі дії судді ОСОБА_1 дисциплінарний орган кваліфікував як дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.

Окрім того, Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що доводи, викладені у зверненні ОСОБА_2 від 28 жовтня 2024 року, щодо порушення строків дисциплінарного провадження (яке було спричинено об`єктивними обставинами - зміною законодавства та складу ВРП) не можуть слугувати підставою для відмови в притягненні суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Ураховуючи встановлені під час дисциплінарного провадження обставини, характер дисциплінарних проступків, які вчинені внаслідок недбалості, а також те, що судді мають позитивну характеристику та не притягувалися до дисциплінарної відповідальності, Третя Дисциплінарна палата ВРП виснувала, що застосування до суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у виді догани - з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом одного місяця є пропорційним вчиненим дисциплінарним проступкам та відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VІІІ.

12. 14 січня 2025 року за результатами розгляду, зокрема, скарги судді ОСОБА_1 на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24 Рада ухвалила оскаржуване рішення, яким залишила вказане рішення дисциплінарного органу без змін.

13. Так, ВРП погодилася з висновками в цьому рішенні, зазначивши, що Третя Дисциплінарна палата діяла в межах повноважень та відповідно до встановлених у дисциплінарній справі обставин при визначенні складу дисциплінарних проступків, які поставлені за провину судді ОСОБА_1 . За висновком ВРП, рішення від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24 містить обґрунтовані мотиви, з яких дисциплінарний орган дійшов висновку про вчинення суддею дисциплінарних проступків, а застосоване до судді дисциплінарне стягнення є пропорційним (застосоване з урахуванням характеру дисциплінарних проступків та особи судді).

14. Крім того, реагуючи на доводи судді ОСОБА_2 щодо спливу строку притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, ВРП зазначила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вчинили дисциплінарні проступки 11 листопада 2019 року, а 19 травня 2021 року щодо них розпочато дисциплінарне провадження. Відповідно до частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII трирічний строк застосування до судді дисциплінарного стягнення перервався, зокрема, із дня здійснення відповідного дисциплінарного провадження, тобто з 19 травня 2021 року. При цьому ВРП виходила з того, що час здійснення відповідного дисциплінарного провадження - це часовий проміжок, який розпочинається з дня отримання органом, уповноваженим здійснювати дисциплінарне провадження щодо суддів, дисциплінарної скарги або ухвалення дисциплінарною палатою рішення про відкриття дисциплінарної справи та закінчується у день ухвалення остаточного рішення у відповідному дисциплінарному провадженні. За висновком ВРП, строк притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності не закінчився.

Постанова Великої Палати Верховного Суду (основні мотиви)

15. Велика Палата, перевіривши матеріали дисциплінарного провадження щодо судді, дійшла висновку про відсутність визначених частиною першою статті 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування оскаржуваного рішення.

16. Постанову вмотивовано, зокрема, тим, що в оскаржуваному рішенні ВРП правильно погодилася з тим, що підстави дисциплінарного правопорушення, які встановила Третя Дисциплінарна палата ВРП, містять достатньо даних для настання дисциплінарної відповідальності. У цьому рішенні Рада проаналізувала кожну з них і надала відповідну правову характеристику з погляду належності до ознак, що утворюють склад дисциплінарного делікту.

Рада перевірила і не засумнівалася у тому, що вибір виду дисциплінарного стягнення провадився на підставі множинності, сукупності та характеру вчиненого суддею діяння, відомостей про особу судді та обставин, що впливають на дисциплінарну відповідальність, із розуміння того, що проступок вчинив саме суддя і саме в сфері правосуддя, а також наскільки дії судді під час здійснення провадження в кримінальній справі були об`єктивними, відповідали вимогам закону і принципу верховенства права, присязі судді, дотриманню високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

17. Тож Велика Палата Верховного Суду виснувала, що наведені в оскаржуваному рішенні результати розгляду скарги судді ОСОБА_1. на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП вмотивовані, ґрунтуються на належних і допустимих доказах, рішення ухвалене на підставі закону та з урахуванням принципу пропорційності. Передбачених статтею 52 Закону № 1798-VIII обов`язкових підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП немає. Рада діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 1798-VIII.

Мотиви окремої думки

18. Не повністю погоджуємося з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо обґрунтованості оскаржуваного рішення, а тому відповідно до частини третьої статті 34 КАС України висловлюємо свою окрему думку з таких міркувань.

19. Статтею 6 Конституції України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

20. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

21. Указана норма Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

22. Ужите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

23. Конструкція «у межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

24. Формулювання «у спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

25. Іншими словами, наведена норма Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти відповідно до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, побудованого на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

26. Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

27. Частини перша та друга статті 55 Конституції України гарантують, що права і свободи громадян захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

28. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

29. Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

30. На підставі частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка здійснює повноваження, визначені цією Конституцією та законами України, зокрема розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.

31. Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає

Закон № 1798-VIII.

32. Так, частиною першою статті 1 Закону № 1798-VIII визначено, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.

33. Згідно із частиною другою статті 26 Закону № 1798-VIII для розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів ВРП утворює дисциплінарні палати з числа членів ВРП.

34. Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VIII за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

35. Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, за приписами частин першої та третьої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. Скаржник має право оскаржити рішення Дисциплінарної палати у дисциплінарній справі до ВРП за наявності дозволу Дисциплінарної палати на таке оскарження. Скарга на рішення Дисциплінарної палати може бути подана виключно до ВРП.

36. Згідно із частиною сьомою статті 266 КАС України та частиною другою статті 52 Закону № 1798-VIII на рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення її Дисциплінарної палати, може бути подана скарга до Великої Палати. Така скарга розглядається за правилами касаційного провадження, встановленими цим Кодексом. При цьому право на оскарження до суду рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, має суддя, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржник, якщо рішення ВРП ухвалене за його скаргою.

37. Отже, у цій категорії справ Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії, визначені частинами першою і другою статті 55 Конституції України та пунктом 1 статті 6 Конвенції, як визначений статтею 266 КАС України судовий орган, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення, ухвалені за результатом розгляду скарг на рішення її дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності.

38. Частиною першою статті 52 Закону № 1798-VIII визначено вичерпний перелік підстав оскарження та скасування рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, а саме: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону; 4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

39. У цій справі з урахуванням доводів скарги Велика Палата Верховного Суду мала перевірити оскаржуване рішення на наявність у ньому посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.

40. Згідно із частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

41. Відповідно до положень статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

42. У цій справі суддя ОСОБА_1. оскаржувала рішення, яким ВРП залишила без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24, яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

43. Можливість оскаржити рішення ВРП щодо притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є важливим запобіжником впливу на суддівську незалежність та незалежність судової системи загалом.

44. У цьому контексті варто також наголосити, що частина друга статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

45. З огляду на зміст статті 8 Конституції України можна зробити висновок, що верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю за використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

46. Конституційний Суд України неодноразово висловлював правові висновки щодо незалежності суддів (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року

№ 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року

№ 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року

№ 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року

№ 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

47. Так, Конституційний Суд України послідовно наголошував, що за частиною першою статті 126 Основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Незалежність як складова конституційного статусу суддів гарантується Конституцією України і забезпечується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади, забороною впливу на них у

будь-який спосіб, захистом професійних інтересів суддів, підкоренням судді лише закону при здійсненні правосуддя, державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів, притягненням винних осіб до юридичної відповідальності за неповагу до суду і судді, здійсненням суддівського самоврядування (пункт 27 частини першої статті 85, частини друга, четверта, п`ята статті 126, частини третя, четверта, шоста статті 127, стаття 128, частини перша, п`ята статті 129, стаття 130, пункт 1 частини першої статті 131Основного Закону України).

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

48. У пунктах 10, 11 Висновку Консультативної ради європейських суддів (далі -КРЄС) для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 1 січня 2001 року № 1 (2001) зазначено, що незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права та основоположною гарантією справедливого судового розгляду. На суддів «покладається обов`язок приймати остаточне рішення з питань життя та смерті, свободи, прав, обов`язків та власності громадян» (як це передбачено у вступі до Основних принципів Організації Об`єднаних Націй, що дістали відображення в Пекінській декларації, а також у статтях 5 та 6 Конвенції. Незалежність судів є прерогативою чи привілеєм, що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя.

Незалежність має бути як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін у будь-якій справі, у якій судді повинні винести своє рішення. Судова влада є однією з трьох рівних засад сучасної демократичної держави. Судова влада відіграє важливу роль та виконує серйозні завдання стосовно двох інших засад. Ця влада забезпечує відповідальність урядів та органів державного управління за свої дії, а також, щодо законодавчої влади, судова влада бере участь у процесі виконання відповідним чином прийнятих законів та більшою чи меншою мірою в тому, щоб забезпечити відповідність цих законів усім положенням Конституції чи праву більш високого рівня (як, наприклад, праву Європейського союзу). Для виконання своєї ролі в цих галузях судова влада повинна бути незалежною від цих органів та впливу з їх боку. Отже, незалежність використовується як гарантія неупередженості. Зрозуміло, що це впливає майже на всі аспекти кар`єри судді: від його підготовки до призначення, підвищення на посаді чи вжиття дисциплінарних заходів.

49. Гарантії незалежності суддів установлено в статтях 48, 52 Закону № 1402-VІІІ, згідно з якими судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді. Суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Незалежність судді забезпечується, серед іншого, особливим порядком його притягнення до відповідальності.

50. За наведених підходів Конституційного Суду України та міжнародних інституцій вважаємо, що реалізація принципу верховенства права, права кожного на судовий захист можлива лише при реальному дотриманні конституційних приписів щодо незалежності суддів, які містять юридичні гарантії, спрямовані на запобігання

будь-якому впливу на суддю та судову владу, зокрема у процедурі притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності. Питання дисциплінарного провадження та притягнення судді до дисциплінарної відповідальності мають узгоджуватися з конституційним принципом незалежності суддів і забезпечувати розумну та передбачувану процедуру дисциплінарного провадження щодо судді.

51. Велика Палата Верховного Судуу своїх постановах неодноразово наголошувала, що правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципів законності та верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів / вчинення дій адміністративними органами.

52. Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій.

53. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово наголошувала, що судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень здійснюється за визначеними частиною другою статті 2 КАС України критеріями, зокрема, чи діяли вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

54. Якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених у частині другій статті 2 КАС України критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.

55. Таким чином, межі дискреції ВРП та її дисциплінарних органів у процедурі розгляду дисциплінарної справи не є неосяжними та повинні здійснюватися із дотриманням вимог частини другої статті 19 Конституції України, зокрема в аспекті зобов`язання діяти на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

56. Хоча наведені у частині другій статті 2 КАС України критерії адресовані суду, однак вони є також і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.

57. Доречно зауважити, що одним із завдань адміністративного судочинства є перевірка реалізації суб`єктами владних повноважень їхніх дискреційних повноважень, зокрема за критеріями обґрунтованості, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та своєчасності.

58. Вимога щодо обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень означає, що таке рішення повинне прийматися з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень брати до уваги як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так й інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього суб`єкт владних повноважень має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків. Несприятливе для особи рішення повинне бути вмотивованим.

59. Так, види і умови застосовування дисциплінарних стягнень до суддів, зокрема строк притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, визначені статтею 109 Закону № 1402-VIII, згідно з частиною одинадцятою якої дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження.

60. Отже, у наведеній правовій нормі законодавець чітко визначив, що в порядку дисциплінарного провадження дисциплінарне стягнення до судді може бути застосовано не пізніше трьох років із дня вчинення проступку. Однак передбачив, що у цей трирічний строк не враховується час тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці чи здійснення відповідного дисциплінарного провадження. Тобто в разі виникнення будь-якої з наведених обставин до того, як сплине три роки з дня вчинення суддею проступку, перебіг зазначеного трирічного строку переривається на певний строк.

61. Таким чином, норму, закріплену в частині одинадцятій статті 109

Закону № 1402-VIII, варто розуміти так, що трирічний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності судді обчислюється з дати вчинення дисциплінарного проступку з урахуванням того, що до цього трирічного строку не враховується час: тимчасової непрацездатності; перебування судді у відпустці; здійснення відповідного дисциплінарного провадження.

62. Отже, в аспекті визначення строку, протягом якого суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, положення частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII слід застосовувати в системному зв`язку з нормами матеріального права, які визначають часові межі відповідного дисциплінарного провадження.

63. Як можна зрозуміти зі змісту оскаржуваного рішення, дії, у яких дисциплінарний орган встановив склад дисциплінарних проступків і які стали підставою для притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, вона у складі колегії суддів вчинила 11 листопада 2019 року, а дисциплінарне провадження тривало з 19 травня 2021 року до 30 жовтня 2024 року.

64. Порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів визначено главою 4 розділу II Закону № 1798-VIII (статті 42-50).

65. Наразі частини друга і третя статті 42 Закону № 1798-VIII (в редакції Закону України від 9 серпня 2023 року № 3304-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо негайного відновлення розгляду справ стосовно дисциплінарної відповідальності суддів») визначають, що дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП. Дисциплінарне провадження розпочинається після отримання ВРП скарги щодо дисциплінарного проступку судді з повідомленням про вчинення дисциплінарного проступку суддею (дисциплінарної скарги), поданої відповідно до Закону № 1402-VІІІ, або за ініціативою Дисциплінарної палати ВРП чи за зверненням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом. Днем початку здійснення дисциплінарного провадження є день отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи день отримання ВРП відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Дисциплінарне провадження включає: 1) попередню перевірку дисциплінарної скарги, вивчення матеріалів для встановлення ознак вчинення суддею дисциплінарного проступку, ухвалення рішення про залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги, відмову у відкритті дисциплінарної справи або відкриття дисциплінарної справи; 2) підготовку дисциплінарної справи до розгляду, розгляд дисциплінарної справи та ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності; 3) розгляд скарги на рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

66. У період з 5 січня 2017 року (дати набрання чинності Законом № 1798-VIII) до 7 листопада 2019 року (дати набрання чинності Законом України 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування») стаття 42 Закону № 1798-VIII визначала, що дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону № 1402-VІІІ, або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.

Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги; 2) відкриття дисциплінарної справи; 3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строки здійснення дисциплінарного провадження визначаються цим Законом та регламентом ВРП.

67. Законом України від 16 жовтня 2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» стаття 42 Закону № 1798-VIII була викладена в новій редакції, яка визначала, що дисциплінарне провадження розпочинається після отримання відповідно до Закону № 1402-VІІІ скарги щодо дисциплінарного проступку судді, повідомлення про вчинення дисциплінарного проступку суддею або після самостійного виявлення членами ВРП з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею дисциплінарного проступку, або за ініціативою Дисциплінарної палати, Комісії з питань доброчесності та етики чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом (дисциплінарна скарга).

Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати ВРП.

Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; 2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне провадження здійснюється у розумний строк. Строк здійснення дисциплінарного провадження не повинен перевищувати більше ніж шістдесят днів з моменту отримання дисциплінарної скарги.

68. Водночас Рішенням Конституційного Суду України від 11 березня 2020 року № 4-р/2020 частину першу цієї статті було визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною). Відтак із цього дня застосуванню підлягала частина перша статті 42 Закону № 1798-VIII у первинній редакції.

69. У період з 5 серпня 2021 року (дати набрання чинності Законом України від 14 липня 2021 року № 1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя») до 19 жовтня 2023 року (дати введення в дію Закону України від 14 липня 2021 року № 1635-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо порядку обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя та діяльності дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя») стаття 42 Закону № 1798-VIII мала таку редакцію: «Дисциплінарні провадження щодо суддів здійснюють Дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя (частина друга).

Дисциплінарне провадження включає: 1) попереднє вивчення матеріалів, що мають ознаки вчинення суддею дисциплінарного проступку, та прийняття рішення про відкриття дисциплінарної справи або відмову у її відкритті; 2) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності (частина третя)».

70. Ретроспективний аналіз статті 42 Закону № 1798-VIII, необхідність здійснення якого у цій справі обумовлена значним часовим проміжком між діями суддів ОСОБА_1. і ОСОБА_2 , у яких дисциплінарний орган установив склад дисциплінарних проступків, і датою ухвалення Третьою Дисциплінарною палатою рішення про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, дає підстави для висновку, що, хоч ця правова норма й зазнавала певних змін, але закріплене в ній визначення початку дисциплінарного провадження залишилося незмінним - це день ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи, якщо дисциплінарне провадження розпочинається саме за власною ініціативою Дисциплінарної палати ВРП.

71. Отже, за частиною третьою статті 42 Закону № 1798-VIII у чинній редакції, яка підлягала застосуванню станом на дату ухвалення Третьою Дисциплінарною палатою рішення про притягнення суддів ОСОБА_1. і ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, у разі відкриття дисциплінарної справи за власною ініціативою Дисциплінарної палати ВРП межі здійснення відповідного дисциплінарного провадження визначаються датою ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи та датою ухвалення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.

72. При цьому частиною тринадцятою статті 49 Закону № 1798-VIII визначено, що Дисциплінарна палата розглядає дисциплінарну справу протягом дев`яноста днів з дня її відкриття. Цей строк може бути продовжений Дисциплінарною палатою не більше ніж на тридцять днів у виключних випадках, у разі потреби додаткової перевірки обставин та/або матеріалів дисциплінарної справи.

73. За матеріалами справи встановлено, що ухвалою від 19 травня 2021 року

№ 1085/3дп/15-21 Третя Дисциплінарна палата ВРП за власною ініціативою відкрила дисциплінарну справу стосовно суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яку об`єднала з дисциплінарною справою, відкритою за скаргою адвоката Колбанцева В. В. стосовно суддів Харківського апеляційного суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

74. Однак рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за результатами розгляду об`єднаної дисциплінарної справи Третя Дисциплінарна палата ВРП ухвалила лише 30 жовтня 2024 року.

75. Таким чином, у розглядуваній ситуації часовий інтервал строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_1 визначається початковою датою (11 листопада 2019 року), коли вона у складі колегії суддів вчинила дії, які стали підставою для притягнення її до дисциплінарної відповідальності, та кінцевою - датою накладення дисциплінарного стягнення (30 жовтня 2024 року - дата, коли Третя Дисциплінарна палата прийняла рішення про притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності). Вказаний часовий інтервал охоплює 4 роки 11 місяців та 20 днів.

76. І водночас з дати відкриття дисциплінарної справи стосовно суддів ОСОБА_1. і ОСОБА_2 до дати прийняття у цій дисциплінарній справі рішення про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності минуло 3 роки 5 місяців та 12 днів.

77. Варто зауважити, що Законом № 1798-VIII у редакції, яка підлягала застосуванню станом на дату, коли Третя Дисциплінарна палата прийняла рішення про притягнення скаржниці до дисциплінарної відповідальності, не було визначено наслідків порушення строку розгляду дисциплінарної справи.

78. Разом з цим частина тринадцята статті 49 Закону № 1798-VIII чітко визначала, що Дисциплінарна палата розглядає дисциплінарну справу протягом дев`яноста днів з дня її відкриття, і дозволяла продовжити цей строк не більше ніж на тридцять днів у виключних випадках, у разі потреби додаткової перевірки обставин та/або матеріалів дисциплінарної справи.

79. Водночас частиною одинадцятою статті 109 Закону № 1402-VIII визначено, що дисциплінарне стягнення до судді застосовується не пізніше трьох років із дня вчинення проступку без урахування, зокрема, часу здійснення відповідного дисциплінарного провадження.

80. Варто також зауважити, що Законом № 3378-IX, який набрав чинності 19 жовтня 2023 року, статтю 49 Закону № 1798-VIII доповнено частиною чотирнадцятою, яка визначає, що Дисциплінарна палата може зупинити розгляд дисциплінарної справи у разі: 1) перебування судді у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до безпосередньої участі у бойових діях чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення); 2) тимчасової непрацездатності або перебування судді у відпустці; 3) існування інших обставин, які унеможливлюють розгляд такої справи.

81. Водночас за обставинами цієї справи Третя Дисциплінарна палата не зупиняла розгляду дисциплінарної справи щодо судді ОСОБА_2 .

82. Отже, за правилами частини тринадцятої статті 49 Закону № 1798-VIII загальний строк розгляду Дисциплінарною палатою дисциплінарної справи не міг перевищувати сто двадцять днів з дня її відкриття, без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи.

83. У цьому контексті зауважимо, що наведений у частині другій статті 2 КАС України критерій своєчасності, тобто прийняття рішень (вчинення дій) протягом розумного строку вимагає від суб`єкта владних повноважень при прийнятті рішення дотримуватися визначених у нормативно-правових актах часових меж, а відповідно й приймати рішення в межах визначених строків без невиправданого зволікання.

84. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процедурних дій без невиправданих зволікань та прийняття відповідних рішень (вчинення дій) у найкоротший строк, достатній для їх прийняття (вчинення).

85. Значення критерію «розумний строк» полягає у тому, щоб гарантувати прийняття рішень суб`єктами владних повноважень протягом розумного періоду, встановлюючи при цьому межу стану невизначеності, у якому перебуває особа у зв`язку з її положенням до прийняття відповідного рішення, що є важливим як для самої цієї особи, так і для забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності як складового елемента загального принципу верховенства права.

86. Важливо, що саме верховенство права та розумність строків ВРП визначила одними з основних засад своєї діяльності, що закріпила у главі 1 розділу І Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17.

87. У рішенні від 11 березня 2020 року № 4-р/2020 Конституційний Суд України наголосив, що дисциплінарна справа щодо судді має розглядатися з дотриманням розумних строків та застосуванням процедур, які повною мірою гарантують йому захист.

88. У рішенні від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) ЄСПЛ зазначив, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобіганню будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.

У контексті обставин справи заявника в тій справі ЄСПЛ виснував, що відсутність будь-яких строків давності, що розглядалася за статтею 6 Конвенції, давала дисциплінарним органам повну свободу дій та порушила принцип юридичної визначеності.

89. Наведені висновки ЄСПЛ підтверджують, що невизначеність строку застосування до судді дисциплінарного стягнення становить серйозну загрозу принципові юридичної визначеності та оцінюється як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

90. Таким чином, за позицією ЄСПЛ, встановлення строку притягнення до юридичної відповідальності, зокрема й дисциплінарної, означає неможливість реалізації відповідальності у формі примусу зі спливом цього строку як умови забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності.

91. Організація з безпеки і співробітництва в Європі (далі - ОБСЄ) у вступі до своїх Рекомендацій щодо незалежності судочинства та підзвітності суддів (Варшавські рекомендації) 2023 року підкреслила, що Держави-учасниці ОБСЄ визнали незалежність суддів та безстороннє функціонування державної судової служби одним з елементів правосуддя, який є важливим для повного вираження притаманної всім людям гідності та рівних і невід`ємних прав. Крім того, вони взяли на себе зобов`язання забезпечити, щоб незалежність судочинства гарантувалася законом і поважалася на практиці.

92. Щодо процесуальних гарантій у дисциплінарному провадженні у пункті 19 цих Рекомендацій зазначено, що органи, уповноважені розглядати дисциплінарні справи та ухвалювати рішення про застосування дисциплінарних заходів, повинні забезпечувати процесуальні гарантії для суддів, які є суб`єктами дисциплінарного провадження. Такі гарантії мають включати право на незалежний і безсторонній суд, право бути повністю поінформованими про висунуті проти них звинувачення, а також право бути вислуханими й отримати рішення, ухвалене протягом розумного строку.

93. КРЄС у пункті 33 свого Висновку № 27 (2024) «Про дисциплінарну відповідальність суддів», аналізуючи процесуальні гарантії у дисциплінарному провадженні щодо суддів, також підкреслила, що виступає за встановлення чітких часових обмежень щодо дисциплінарних проваджень. Що стосується суддівської посади, то така визначеність підтримує незалежність судді.

94. У пункті 37 цього Висновку зазначено, що держави-члени повинні здійснювати судочинство в розумні строки. Це означає, що правосуддя має здійснюватися без затримок, оскільки це може поставити під загрозу його ефективність та довіру до нього. Розумний строк залежить від складності справи та всіх відповідних обставин, а також від важливості справи для скаржника. Дисциплінарне провадження, розпочате проти судді, має бути своєчасно вирішено. У випадку надмірної затримки суддя повинен мати можливість подати заяву про закриття провадження.

95. Враховуючи наведене, вважаємо, що затримки у здійсненні дисциплінарного провадження не повинні зумовлювати продовження присічного трирічного строку застосування дисциплінарного стягнення до судді та фактично робити невизначеним строк, протягом якого до судді може бути застосоване дисциплінарне стягнення

96. Такий підхід до вирішення питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не узгоджується з положеннями частини одинадцятої статті 109

Закону № 1402-VIIIта є несумісним із поняттям верховенства права.

97. За такого правового регулювання та з урахуванням наведених підходів Конституційного Суду України, ЄСПЛ, ОБСЄ і КРЄС щодо процесуальних гарантій у дисциплінарному провадженні стосовно суддів уважаємо, що норму, закріплену в частині одинадцятій статті 109 Закону № 1402-VIII, варто розуміти так, що трирічний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності судді обчислюється з дати вчинення дисциплінарного проступку з урахуванням того, що до цього трирічного строку не враховується час: 1) тимчасової непрацездатності; 2) перебування судді у відпустці; 3) здійснення відповідного дисциплінарного провадження.

98. Водночас варто зауважити, що станом на дату ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про притягнення суддів ОСОБА_1. і ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності строк здійснення відповідного дисциплінарного провадження за встановлених у справі обставин не повинен був перевищувати сто двадцять днів (визначений частиною тринадцятою статті 49 Закону № 1798-VIII загальний строк розгляду Дисциплінарною палатою дисциплінарної справи, без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи).

99. Отже, законодавець, коли у частині одинадцятій статті 109

Закону № 1402-VIII пов`язував переривання трирічного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судді із часом здійснення відповідного дисциплінарного провадження, виходив з того, що строк здійснення такого провадження не є безмежним (неосяжним, нерозумним), а його межі визначено Законом № 1798-VIII.

100. Тлумачення змісту цієї правової норми як такого, що не передбачає умов стосовно часового обмеження здійснення дисциплінарного провадження щодо судді, у її практичній реалізації фактично робитиме невизначеним строк, протягом якого до судді може бути застосоване дисциплінарне стягнення, що ЄСПЛ розглядає як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо принципу юридичної визначеності та відсутності строку давності для провадження.

101. З огляду на викладене переконані, що як станом на дату ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про притягнення суддів ОСОБА_1. і ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності, так і станом на дату ухвалення ВРП оскаржуваного рішення за частиною одинадцятою статті 109

Закону № 1402-VIII до трирічного строку притягнення до дисциплінарної відповідальності судді не враховувався, серед іншого, час здійснення відповідного дисциплінарного провадження, який у цьому випадку Закон № 1798-VIII сукупно визначав тривалістю не більше ста двадцяти днів, без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи (частина тринадцята статті 49).

102. Варто зазначити, що законодавець, прагнучи узгодити положення статті 109 Закону № 1402-VІІІ з положеннями Закону № 1798-VIII щодо строку для застосування стягнення, Законом № 3378-IX доповнив статтю 49

Закону № 1798-VIII частиною п`ятнадцятою такого змісту: «Загальна тривалість здійснення дисциплінарного провадження не може перевищувати 18 місяців з дня отримання ВРП відповідної дисциплінарної скарги або з дня ухвалення Дисциплінарною палатою ВРП рішення про відкриття відповідної дисциплінарної справи за власною ініціативою чи з дня отримання ВРП відповідного звернення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України до дня ухвалення Дисциплінарною палатою рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності, без урахування часу зупинення розгляду дисциплінарної справи. У разі порушення зазначеного строку дисциплінарне провадження підлягає закриттю за рішенням Дисциплінарної палати».

103. Однак за приписами Закону № 3378-IX до спірних правовідносин наведена правова норма не застосовна.

104. Повертаючись до обставин цієї справи мусимо зазначити, що в оскаржуваному рішенні ВРП не навела мотивів обчислення строку притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у взаємозв`язку з обчисленням строку здійснення відповідного дисциплінарного провадження, обмежившись лише посиланням на те, що час здійснення відповідного дисциплінарного провадження - це часовий проміжок, який розпочинається з дня отримання органом, уповноваженим здійснювати дисциплінарне провадження щодо суддів, дисциплінарної скарги або ухвалення дисциплінарною палатою рішення про відкриття дисциплінарної справи та закінчується у день ухвалення остаточного рішення у відповідному дисциплінарному провадженні.

105. У цьому ж контексті зауважимо, що в оскаржуваному рішенні ВРП не надала мотивованої оцінки доводам судді ОСОБА_2 щодо спливу строку притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, обмежившись твердженням, що строк притягнення до дисциплінарної відповідальності не сплинув, оскільки судді ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вчинили дисциплінарні проступки 11 листопада 2019 року, а 19 травня 2021 року щодо них розпочато дисциплінарне провадження.

106. До того ж у рішенні від 30 жовтня 2024 року № 3157/3дп/15-24, яким притягнуто суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Третя Дисциплінарна палата ВРП, описуючи рух об`єднаної дисциплінарної справи і зміну законодавства, які впливали на строк розгляду цієї справи, не обґрунтувала, чому після відновлення функцій ВРП зазначена об`єднана дисциплінарна справа розглядалася протягом 363 днів (з 3 листопада 2023 року - дати повторного автоматизованого визначення члена ВРП для підготовки об`єднаної дисциплінарної справи до її розгляду Дисциплінарною палатою 30 жовтня 2024 року).

107. З огляду на викладені вище мотиви щодо застосування частини одинадцятої статті 109 Закону № 1402-VIII і принципів правової визначеності та належного урядування з урахуванням того, що в оскаржуваному рішенні ВРП не навела мотивів дотримання строку здійснення дисциплінарного провадження в аспекті дотримання строку притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не вважаємо це рішення мотивованим.

108. Відтак, висловлюючи окрему думку, вважаємо, що оскаржуване рішення не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема ухвалене не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, й необґрунтовано, що є підставою для його скасування за пунктом 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.

Судді: Н. В. Шевцова

Ж. М. Єленіна

А. А. Ємець

Л. Ю. Кишакевич

В. В. Король

С. Ю. Мартєв

Т. Г. Стрелець