Справа № 420/6939/24
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/6939/24

Перша інстанція суддя Лебедєва Г.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної міграційної служби України в Одеській області, а саме:

- визнання протиправною бездіяльність щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки судом не враховано, що заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, всупереч встановленим вимогам, направлена на адресу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області поштою та не відповідала затвердженому зразку.

Вказані обставини, на переконання апелянта, надали йому право розглянути заяву позивача на підставі положень ЗУ «Про звернення громадян» та роз`яснити позивачу порядок звернення до міграційного органу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Головного управління державної міграційної служби в Одеській області заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12 лютого 2024 року.

Вказана заява надійшла на юридичну адресу ГУ ДМС в Одеській області та зареєстрована 15 лютого 2024 року за вх. № Б-88/6/5101-24.

В свою чергу, ГУ ДМС в Одеській області листом № Б-88/6/5101-24/5100.5.1/1969-24 від 16 лютого 2024 року надано відповідь позивачу в якій зазначено, що звернення позивача не відповідає затвердженим вимогам.

Не погоджуючись з отриманою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції, з яким погоджується судова колегія, зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як міграційним органом порушено процедуру розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначає порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні.

Згідно ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

В свою чергу, Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджено наказом МВС України від 07 вересня 2011 року № 649.

Згідно п. 1.1 Правил, вони визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

При цьому, додатком № 3 до Правил є шаблон повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а додатком № 38 є шаблон заяви-анткети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Колегією суддів встановлено, що позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 12 лютого 2024 року.

В свою чергу, як зазначає ГУ ДМС України в Одеській області, заяву позивача розглянуто за правилами, встановленими ЗУ «Про звернення громадян», а як наслідок листом від 16 лютого 2024 року повідомлено його про те, що звернення не містить посилань на підстави для визнавання позивача біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту

Між тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, положеннями ЗУ «Про звернення громадян» встановлено загальний порядок та принципи розгляду заяв (клопотань) громадян органами державної влади, місцевого самоврядування та підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності.

При цьому, ЗУ «Про звернення громадян» встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати заяви (клопотання) громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а також прийнятті на його виконання підзаконні нормативно-правові акти, є спеціальним нормативно-правовими актами, якими встановлено процедуру розгляду заяви іноземця чи особи без громадянства про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також визначено перелік рішень, які має приймати міграційний орган за наслідком такого розгляду.

В даному випадку, відповідачем не заперечується, що саме він є органом державної влади, який може та має розглядати заяви іноземців про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту.

В свою чергу, у межах спірних правовідносин, отримавши заяву-анкету позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, міграційний орган мав прийняти рішення, передбачене ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Проте, міграційним органом у наданій позивачу відповіді не зазначено конкретного положення ЗУ «Про звернення громадян», який на його думку дає йому право усунутись від розгляду отриманої заяви-анкети позивача та від прийняття передбаченого ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення.

Посилання міграційного органу на той факт, що позивач не зазначив належних підстав для визнання його біженцем, або особою що потребує додаткового захисту, на думку колегії суддів, є помилковою, так як у межах спірних правовідносин міграційний орган мав у встановленому законом порядку розглянути спірну заяву позивача, а не повертати її без фактичного розгляду.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань міграційного органу на порушення позивачем порядку подання спірної заяви, так як про вказані обставини ним не зазначалось у надісланій позивачу відповіді.

Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання міграційного органу прийняти до розгляду заяву-анкету позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути її в порядку, передбаченому ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян