Справа № 280/2947/25
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 липня 2025 року Справа № 280/2947/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, зарахувати ОСОБА_1 , до вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» весь період його роботи в органах прокуратури на прокурорських посадах, а саме з 04.01.2006 по 13.04.2025 та весь період його проходження служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 15.12.2005 включно;

визнати протиправним Рішення № 72 від 18.02.2025 ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про заробітну плату №21-28 від 24.01.2025, виданої Запорізькою обласною прокуратурою та про переведення на цей вид пенсії;

зобов`язати ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про заробітну плату №21-28 від 24.01.2025 виданої Запорізькою обласною прокуратурою та перевести його на цей вид пенсії з дати ухвалення судового Рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач на теперешній час працює в органах прокуратури України на прокурорській посаді, має необхідний трудовий стаж та вислугу років, що дає йому право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Позивач має інвалідність ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про прокуратуру». 08.02.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та про перехід на інший вид пенсії, а саме з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років. На зазначене звернення, рішенням №72 від 18.02.2025 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області відмовлено у задоволенні заяви позивача у зв`язку з відсутністю загального страхового стажу. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до вислуги років позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років пероід його навчання у Запорізькому юридичному інституті МВС України з 17.08.1998 по 21.06.2022 та весь період його проходження служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 15.12.2005 включно, що разом складає 7 років 3 місяці 28 днів, та не правильно врахували стаж роботи на прокурорських посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, який на дату відповіді 18.02.2025 складав 19 років 1 місяць 14 днів. Позивач вважає вказані дії відповідача такими, що грубо порушують його права та законні інтереси, є надуманими, протиправними, незаконними та такими, що порушують право позивача на пенсійне забезпечення. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 21 квітня 2025 року відкрито провадження в адміністративній справі розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що 11.02.2025 позивач звернувся до територіального органу пенсійного фонду України з заявою щодо переведення з пенсії по інвалідності ІІ група «загальне захворювання» відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру». Заява позивача та додані документи розглядалися ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 18.02.2025 та від 19.03.2025 №72 позивачу відмовлено в переведенні на інший вид пенсії. Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності ІІ група «загальне захворювання» відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Загальний стаж роботи позивача становить 24 роки 4 місяці 13 днів, стаж роботи на посаді прокурора скаладає 18 років 11 місяців 28 днів. З огляду на відсутність необхідного стажу для призначення пенсії за вислугу років, визначеного пунктом 1 статті 86 Закону №1697, відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру». Щодо зарахування до вислуги років періоду проходження служби в органах внутрішніх справ України, зазначено, що ч.6 ст.86 Закону передбачено зарахування до вислуги років періоду роботи на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ. Відповідно до записів №1-2 трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач протягом періоду з 17.08.1998 по 15.15.2005 проходив службу в органах внутрішніх справ України. Періоди служби (навчання) в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 15.12.2005 зараховано позвиачу до страхового стажу. Для зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005 відсутні підстави, оскільки довідка про проходження військової служби та сплачені суми страхових внесків за вищезазначений період позивачем не надана. Крім того матеріали справи не містять документів, що підтверджують присвоєння позивачу спеціальних звань під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ України, тому у відповідності до Положення №114 відсутні підстави для віднесення посад під час вищезазначеної служби до старшого начальницького складу в розумінні статті 86 Закону №1697, що унеможливлює зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 15.12.2005 до вислуги років, що дає право на призначенння пенсії відповідно до статті 86 Закону №1697. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що рішення відпвоідача від 18.02.2025 та від 19.03.2025 №72 хоча по своїй суті і є нібито ідентичними, предметом позову, оскарження та судового розгляду є саме рішення від 18.02.2025 №72. Позов на рішення від 19.03.2025 не подавався. Враховуючи твердження відповідача неможливо взагалі зробити будь-який висновок який саме період проходження служби в органах внутрішніх справ України на думку відповідача не відповідає вимогам ст.86 Закону України «Про прокуратуру», що дають право на призначення пенсії за вислугу років і з яких саме підстав. Вказує, що і суду, і відповідачу було надано відповідний позов з додатками, у тому числі Послужний список позивача, в якому зазначено усі спеціальні звання присвоєні останньому під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ України.

Ухвалою від 26 червня 2025 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області докази по справі, а саме відомості (розрахунок стажу/протоколи/розпорядження) про всі періоди роботи, навчання ОСОБА_1 , які зараховані/ не зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до стажу, під час прийняття рішення №72 від 18.02.2025, письмові пояснення стосовно того, які періоди не зараховані до стажу з зазначенням підстав не зарахування таких періодів.

02 липня 2025 року на виконання ухвали від 26 червня 2025 року до суду надйшли додаткові пояснення, в яких зазначено наступне.

Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності (друга група, загальне захворювання) обчислену за нормами Закону України №1058.

Відповідно до розрахунку стажу обрахованого по 31.10.2023, загальний стаж роботи позивача становить 40 років 05 місяців 23 дні, в тому числі: страховий стаж 23 роки 02 місяці 15 днів, додатковий стаж (з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною 1 статті 26 Закону №1058) 17 років 03 місяці 08 днів.

Зазначено, що під час обчислення розміру пенсії по інвалідності до страхового стажу зараховується додатковий стаж (період з дня встановлення інвалідності до досягнення 60-річного віку). При обчисленні пенсії за вислугу років враховується лише відпрацьований страховий стаж, додатковий стаж (період з дня встановлення інвалідності до досягнення 60-річного віку) не враховується.

До страхового стажу позивача не зараховано період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005.

Відповідно до п.2 ст.24 Закону №1058 у разі якщо за період з 01.07.2000 по 31.12.2016 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.

Відповідно до записів №1-2 трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач протягом періоду з 17.08.1998 по 15.12.2005 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Записи трудової книжки не містять відомостей про навчання позивача в Запорізькому юридичному інституті Міністерства внутрішніх справ України.

Диплом НОМЕР_2 від 21.06.2002 не містить відомостей про форму навчання (денна/ заочна) та періоду навчання.

Оскільки служби позивача в органах внутрішніх справ України збігається з періодом його навчання, тому період проходження служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу як військова служба.

Для зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005 відсутні підстави, оскільки довідка про проходження військової служби та сплачені суми страхових внесків за визначений період позивачем не надана.

Також зазначено, що матеріали справи не містять документів, що підтверджують присвоєння позивачу спеціальних звань під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ України, тому у відповідності до Положення №114 відсутні підстави для віднесення посад під час вищезазначеної служби до старшого начальницького складу в розумінні статті 86 Закону України №1697, що унеможливлює зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 31.12.2003 до вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України №1697.

Відповідно до розрахунку стажу обрахованого по 31.12.2024, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років становить 18 років 11 місяців 28 днів.

Рішенням від 19.03.2025 №72, яке було прийнято на заміну рішення від 18.02.2025 №872, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки наявний стаж роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років є недостатнім (необхідно 25 років) для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону №1697.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

11.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою щодо переведення з пенсії по інвалідності ІІ група «загальне захворювання» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років Закону України «Про прокуратуру».

Заяву від 11.02.2025, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.02.2025 №72 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі відсутності загального страхового стажу.

Відповідно до рішення від 18.02.2025 №72, право на пенсію за вислугу років мають прокурори незалежно від віку. При призначенні пенсії враховується лише стаж роботи на посаді прокурора частина 6 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» з 01 жовтня 2020 року 25 років, у тому числі на посаді прокурорів не менше 15 років.

Загальний стаж заявника становить:

стаж на посаді прокурора 18 років 11 місяців 28 днів;

загальний стаж 24 роки 4 місяці 13 днів.

Довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) під час призначення пенсії враховуються в розмірах за останньою займаною посадою прокурора, встановлених на момент виникнення права на перерахунок пенсії за вислугу років.

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 72 від 18.02.2025 та з вимогами про зобов`язання зарахувати до вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» весь період його роботи в органах прокуратури на прокурорських посадах, а саме з 04.01.2006 по 13.04.2025 та весь період його проходження служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 15.12.2005 включно, призначити пенсію за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки про заробітну плату №21-28 від 24.01.2025 виданої Запорізькою обласною прокуратурою та перевести його на цей вид пенсії з дати ухвалення судового Рішення по справі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом Закон №1058) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1058 відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.5 ст.45 Закону №1058 документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Правове регулювання пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури установлено у статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ (далі за текстом Закон №1697).

Частиною 1 статті 86 Закону №1697 передбачено, що Прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Згідно з ч.2 ст.86 Закону №1697 пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Частиною 6 статті 86 Закону №1697 визначено, що вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів;

слідчими, суддями;

на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою;

у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання;

на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України;

на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури;

військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання;

відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Відповідно до ч.8 ст.86 Закону №1697 право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що законодавство розрізняє поняття «вислуги років, що дає право на пенсію» і «стажу роботи на прокурорських посадах». При цьому посади, період роботи на яких зараховується до стажу роботи на прокурорських посадах і до вислуги років, що дає право на пенсію, є відмінними. В той же час до вислуги років, що дає право на пенсію, включається весь стаж роботи на прокурорських посадах.

Відповідно до ч. 13 ст. 86 Закону №1697, пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Отже, за наявності вислуги років не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років, позивач може набути право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру".

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697, оскільки, стаж на посаді прокурора становить 18 років 11 місяців 28 днів, загальний стаж 24 роки 4 місяці 13 днів.

Зі змісту пояснень відповідача установлено, що до страхового стажу позивача не зараховано період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005. Для зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005 відсутні підстави, оскільки довідка про проходження військової служби та сплачені суми страхових внесків за визначений період позивачем не надана.

Страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цимЗаконом, і за який сплачено страхові внески(стаття 1 Закону № 1058).

За приписами статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З 1 січня 2004 року органи пенсійного фонду ведуть Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, однак у спірному рішенні не зазначено, за яких підстав такий облік не був врахований першим відповідачем, а також не зазначено, чи сплачувалися чи ні страхові внески за спірний період, за даними першого відповідача. У будь-якому випадку, суд зазначає, що фактично, внаслідок невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 31 жовтня 2019 року у справі № 266/1994/17.

Відтак, у даному випадку позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків зі сплати страхових внесків, якщо вони не були сплачені.

Відповідно достатті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 від 15.12.2005 містить записи щодо роботи позивача у спірний період, який також підтверджується послужним списком, довідкою ГУ МВС України в Запорізькій області від 21.03.2024 №1/243.

За таких обставин суд вважає, що період служби в органах внутрішніх справ України з 01.01.2004 по 15.12.2005 має бути зарахований до стажу позивача.

Щодо періоду навчання позивача. У додаткових поясненнях відповідач зазначив, що записи трудової книжки не містять відомостей про навчання позивача в Запорізькому юридичному інституті Міністерства внутрішніх справ України. Диплом НОМЕР_2 від 21.06.2002 не містить відомостей про форму навчання (денна/ заочна) та періоду навчання.

З матеріалів справи судом установлено, що позивач закінчив у 2022 році Запорізький юридичний інститут Міністерства внутрішніх справ України і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію спеціаліста-юриста, що підтверджується копією диплому серії НОМЕР_2 від 21.06.2002.

Відповідно до додатку до диплому про вищу освіту НОМЕР_2 від 21.06.2002, копія якого міститься в матеріалах справи, тип (вид) програми освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста; термін навчання 4 роки; форма навчання денна; дата вступу 01.09.1998 дата випуску 21.06.2002.

Таким чином, з 01.09.1998 до 21.06.2002 позивач навчався на денній формі навчання в спеціалізованому навчальному закладі МВС України.

Частинами 2, 3 статті 18 Закону "Про міліцію" від 20.12.1990 № 565-XII, який був чинним на час навчання позивача (далі - Закон № 565-XII), було визначено, що особи, прийняті на службу до міліції, в тому числі слухачі й курсанти шкіл міліції, які перебувають на військовому обліку, на час служби знімаються з нього і перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ України. Навчання у школах Міністерства внутрішніх справ України після здобуття середньої освіти прирівнюється до проходження військової служби.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ у редакції, чинній на час спірних правовідносин (далі Закон № 2232-ХІІ) початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу.

Згідно з Переліком вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 №1410, до системи військової освіти входять також вищі навчальні заклади МВС, у тому числі Запорізький юридичний інститут Міністерства внутрішніх справ України, в якому позивач навчався з 01.09.1998 до 21.06.2002.

Після навчання позивач проходив службу в органах внутрішінх справ України, що підвтерджується трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_1 від 15.12.2005, послужним списком, довідкою ГУ МВС України в Запорізькій області від 21.03.2024 №1/243.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей" у редакції, чинній на час навчання позивача, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 (далі - Порядок № 393), у редакції, чинній в період навчання позивача, зокрема, установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються: служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 2 Закону № 2232-ХІІ визначено, що до видів військової служби належить, серед іншого, військова служба (навчання) за контрактом курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають кафедри військової підготовки (факультети військової підготовки, відділення військової підготовки, інститути військової підготовки) з програмами підготовки на посади осіб офіцерського складу.

Згідно з п. "а" ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується військова служба незалежно від місця її проходження.

Будь-яких обмежень щодо зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, зазначена норма Закону не містить.

Системний аналіз вищенаведених нормативних приписів дозволяє стверджувати, що навчання в позивача з 01.09.1998 до 21.06.2002 на денній формі навчання в спеціалізованому навчальному закладі МВС України прирівнюється до проходження військової служби, а тому, суд вважає, що такий період підлягає зарахуванню до вислуги років (загальної) у порядку статті 86 Закону № 1697-VІІ.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, органи Пенсійного фонду України в межах своїх повноважень зобов`язані розглянути та, за необхідності, перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів.

Зі змісту додаткових пояснень відповідача установлено, що період проходження служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу як військова служба. Також відповідачем зазначено, що матеріали справи не містять документів, що підтверджують присвоєння позивачу спеціальних звань під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ України, тому у відповідності до Положення №114 відсутні підстави для віднесення посад під час вищезазначеної служби до старшого начальницького складу в розумінні статті 86 Закону України №1697, що унеможливлює зарахування періоду служби в органах внутрішніх справ України з 17.08.1998 по 31.12.2003 до вислуги років, що дає право на призначення пенсії відповідно до статті 86 Закону України №1697.

З матеріалів справи установлено, що позивач працював на посаді слідчого відділення Жовтневого РВ ЗМУ з 22.06.2002 по 27.01.2004, з 27.01.2004 по 15.12.2005 - на посаді старшого слідчого відділення Жовтневого РВ ЗМУ, що підтверджується послужним списком.

Судом враховано, що відповідно до ч.6 ст.86 Закону №1697 стаж роботи на посаді слідчого зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію.

Таким чином, відповідачем безпідставно не зараховано до вислуги років позивача, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1697 періоду служби на посадах слідчого.

Також з матеріалів справи судом установлено, що з 04.01.2006 по теперешеій час позивач працює в органах прокуратури на посадах: слідчого прокуратури, помічника прокурора, прокурора, старшого прокурора. З 06.11.2020 призначений на посаду начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Запорізької обласної прокуратури. Відповідно до розрахунку стажу (форма РС-право) періоди з 04.01.2006 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 31.12.2024 зараховані до стажу як прокурори/ слідчий склад.

Суд окремо звертає увагу, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію визначає, що саме орган, що призначає пенсію (за спірних правовідносин - ГУПФУ в Дніпропетровській області) повинен всебічно, повно і об`єктивно розглянути всі подані документи, після чого установити наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2 (далі положення), серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії та інших виплат відповідно до законодавства.

Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії з прийняттям відповідного рішення з повним мотивуванням періодів зарахування або відмови у зарахуванні стажу роботи до вислуги років.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про призначення пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду навчання, роботи, служби.

Як було зазначено судом вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18.02.2025 №72 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру» на підставі відсутності загального страхового стажу. Зазначено, що загальний стаж заявника становить: стаж на посаді прокурора 18 років 11 місяців 28 днів; загальний стаж 24 роки 4 місяці 13 днів.

Суд зазначає, що зі спірного рішення не вбачається розгляд заяви позивача від 11.02.2025 по суті, а саме у рішенні не вказано, чи зараховані чи не зараховані періоди роботи, навчання до стажу позивача та за яких підстав.

Крім того, абзацем 3 пункту 1.7 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Як установлено з матеріалів справи, відповідач не витребовував додаткові документи та не надавав позивачеві час для подання додаткових документів.

Отже, отримавши 11.02.2025 заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру», відповідач, встановивши, що заявником до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, зобов`язаний був письмово повідомити про це заявника, зазначивши при цьому те, які документи необхідно подати додатково.

Вказані дії відповідачем не вчинено. Що в свою чергу поставило позивача у стан правової невизначеності та позбавило можливості надати достатній обсяг підтверджуючих та відповідних документів.

Крім того суд зазначає, що відповідачем жодним чином не було обґрунтовано підстави прийняття рішення від 19.03.2025 №72, яке було прийнято на заміну рішення від 18.02.2025 №872.

Згідно з приписами частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що прийняте відповідачем рішення №72 від 18.02.2025 не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, прийнято передчасно та без врахування всіх обставин.

Суд вважає, що пенсійні органи повинні використовувати всі передбачені законом повноваження задля повного та об`єктивного розгляду заяви про призначення пенсії, виходячи з тих обставин, що склалися.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на встановлені у цій справі фактичні обставини, задля повного та належного захисту прав та законних інтересів позивача суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 72 від 18.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Решта позовних вимог не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до пунктів 3, 4, 10 частини 2 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправним та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернення позивача, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії або про відмову у призначенні пенсії, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 11 лютого 2025 року, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат сторонами не заявлено, тому їх розподіл судом не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 143, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.26, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 72 від 18.02.2025 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 лютого 2025 року та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова