Справа № 640/21838/19
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
Рівненський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуюча суддя О.М.Дудар, судді О.Р.Гресько, Т.О.Комшелюк, за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: представник не прибув,
відповідача-1: представник Найда Т.І.,
відповідача-2: представник Музичук Л.В.,
відповідача-3: представник не прибув,
третьої особи: представник не прибув,
розглянувши у підготовчому засіданні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-сервіс"
доНаціонального банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА",
про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пропозиції і рішення, зобов`язання вчинити дії,
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвест-сервіс" (далі ТОВ "Інвест-сервіс", позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач-2), Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі відповідач-3) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пропозиції і рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що полягають у прийнятті та поданні пропозиції від 16.05.2019 №40-8582/19 до Національного банку України щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива";
- визнати протиправною та скасувати пропозицію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" від 16.05.2019 №40-8582/19, подану до Національного банку України, щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива";
- визнати протиправними дії Національного банку України, що полягають у прийнятті рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" №352-рш від 21.05.2019;
- визнати протиправним та скасувати рішення Правління Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" №352-рш від 21.05.2019;
- визнати протиправним та скасувати рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.05.2019 №1268 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та делегування повноважень ліквідатора банку;
- відновити всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), що передбачені Статутом ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та чинним законодавством;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути протягом трьох робочих днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили, за актом приймання передачі ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" установчі документи банку Статут ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи №481330 від 06.04.2010, свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість №100281130, печатки, штампи, матеріальні та інші цінності банку, бухгалтерську та іншу документацію банку, які були передані уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", відповідно до статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
- зобов`язати Національний банк України надати протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у цій справі законної сили, за актом приймання передачі ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", банківську ліцензію;
- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути за актом приймання - передачі ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили свідоцтво учасника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
- зобов`язати Національний банк України відновити або відкрити кореспондентський рахунок у Національному банку України на ім`я ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та включити ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" до учасників системи електронних платежів (СЕП);
- зобов`язати Національний банк України протягом 3 робочих днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили здійснити перерахування грошових коштів з накопичувального рахунку ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", що відкритий в Національному банку України, на кореспонденський рахунок ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" у Національному банку України;
- визнати відомості про фінансове становище банку конфіденційними та такими, що становлять банківську таємницю, які перестали такими бути згідно із ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.11.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідаційної процедури в Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" Кашути Д.Є. (далі третя особа) та призначено підготовче засідання на 15.01.2020.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 продовжено розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Законом України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-IX, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Згідно з розділом II "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
На виконання вказаного Закону Державна судова адміністрація України наказом "Про затвердження Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва" від 16.09.2024 №399 затвердила Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва.
Відповідно до цього Порядку, 08.11.2024 здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ.
Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду від 31.12.2024 №45-0д/ка затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.
На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протоколи від 21.11.2024 №3 та від 13.12.2024 №4) відповідною комісією прийнято справи, а відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 головуючим суддею у справі визначено суддю Дудар О.М.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу, вирішено розгляд справи почати спочатку та здійснювати колегією суддів.
Ухвалою суду від 12.03.2025 призначено підготовче засідання на 02.04.2025.
Підготовче засідання 02.04.2025 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Дудар О.М. Наступне підготовче засідання призначено на 01.05.2025.
Підготовче засідання 01.05.2025 відкладено за клопотанням представника позивача на 22.05.2025.
Підготовче засідання 22.05.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці.
Ухвалою від 03.06.2025 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 26.06.2025.
Підготовче засідання 26.06.2025 відкладено за клопотанням представника позивача на 04.07.2025.
У підготовче засідання 04.07.2025 представники позивача, відповідача-3 та третьої особи не прибули, про дату, час і місце проведення засідання повідомлені належним чином.
Представник позивача подав клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю., жодних доказів на підтвердження цієї обставини до клопотання не долучив.
Враховуючи положення ст.ст.181, 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), повторну неявку представника позивача без поважних причин, підготовче засідання проведено за відсутності представника позивача та інших учасників справи.
Під час підготовчого провадження від відповідача-1 та відповідача-2 надійшли клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.6 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" від 13.05.2020 №590-IX (далі Закон №590-IX).
У підготовчому засіданні представник відповідача-1 підтримала подане клопотання та суду пояснила, що особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Нац3іонального банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб врегульовано ст.266-1 КАС України. Частина десята цієї статті передбачає, що суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку.
Пунктом 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №590-IX встановлено, що судові провадження в адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких предметом спору є вимоги, що не відповідають нормам частин сьомої - десятої статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, і судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом постановлення рішення (ухвали, постанови), підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу. Отже, враховуючи предмет позову та наведені норми, провадження у справі підлягає закриттю.
Звернула увагу на сталу практику Верховного Суду щодо закриття провадження а адміністративних справах цієї категорії. Просила провадження у справі закрити.
Представник відповідача-2 у підготовчому засіданні підтримала подане клопотання та суду пояснила, що враховуючи мету звернення позивача з цим позовом, задоволення вимог про визнання протиправним рішення Правління Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" №352-рш від 21.05.2019 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.05.2019 №1268 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" та делегування повноважень ліквідатора банку не здатне відновити позивачу його права.
З огляду на правове регулювання особливостей судової процедури розгляду спорів, пов`язаних із виведенням неплатоспроможного банку з ринку, є всі підстави для закриття провадження в цій справі у повному обсязі на підставі п.6 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №590-IX.
Вказала, що закриття провадження у справі з наведених підстав не суперечить КАС України та узгоджується із законотворчою практикою, є доступним, чітким і зрозумілим для учасників справи. Просила провадження у справі закрити.
Розглянувши подані клопотання, заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ТОВ "Інвест-сервіс" є власником 100% акцій Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (далі - ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива").
Одночасно, зважаючи на неприведення ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, допущення банком грубого порушення законодавства у сфері готівкового обігу, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, невиконання ним протягом 10 робочих днів поспіль 10 і більше відсотків своїх зобов`язань та беручи до уваги нездійснення власниками істотної участі своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива", Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 23.06.2015 №408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" до категорії неплатоспроможних".
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 у справі №826/11415/16 постанову Правління Національного банку України від 23.06.2015 №408 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" до категорії неплатоспроможних" визнано протиправною та скасовано.

Зазначене рішення суду першої інстанції було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019.

Постановою Верховного Суду від 17.06.2020 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.04.2019 залишено без змін.

На підставі ч.2 ст.44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надіслав Національному банку України пропозицію від 16.05.2019 №40-8582/19 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива".

Розглянувши подану Фондом гарантування вкладів фізичних осіб пропозицію від 16.05.2019 №40-8582/19 Правління Національного банку України прийняло рішення від 21.05.2019 №352-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Фінансова ініціатива".

Надалі Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 22.05.2019 №1268 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" та делегування повноважень ліквідатора банку".

23.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" №2039639 про припинення юридичної особи в результаті ліквідації.

26.06.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" №9039639 - щодо зміни керівника юридичної особи.

16.03.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис щодо ПАТ "Комерційний банк "Фінансова ініціатива" №1039639 - щодо зміни відомостей про керівника юридичної особи.

Основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків (ч.1 ст.4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452- VI (далі Закон №4452- VI).

Національний банк України відповідно до ст.66 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 №2121-III (далі Закон №2121-III), здійснює державне регулювання діяльності банків у формі адміністративного регулювання шляхом застосування застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру.

Відповідно до ст.73 Закону №2121-III, у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, зокрема, у виді віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного, відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з п.2 ч.1 ст.77 Закону №2121-III, банк може бути ліквідований у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

23 травня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності" від 13.05.2020 №590-IX (далі Закон №590-IX).

Відповідно до пп.6 п.3 Закону №590-IX Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) доповнено статтею 266-1, якою визначено особливості провадження у справах щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Кабінету Міністрів України стосовно виведення банків з ринку.

Відповідно до ч.1 ст.266-1 КАС України, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності індивідуальних актів Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, про затвердження пропозиції Національного банку України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку;

2) законності індивідуальних актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про запровадження тимчасової адміністрації у банку, про початок процедури ліквідації банку, про затвердження плану врегулювання та будь-яких інших індивідуальних актів, прийнятих на його виконання, а також індивідуальних актів щодо призначення уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делегування їм повноважень;

3) законності рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку;

4) законності індивідуальних актів Міністерства фінансів України, прийнятих на виконання рішень Кабінету Міністрів України про участь держави у виведенні неплатоспроможного банку з ринку;

5) законності індивідуальних актів Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, прийнятих у процесі виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Згідно з ч.2 1 ст.266-1 КАС України, позовна заява про оскарження індивідуального акта/рішення подається до суду протягом трьох місяців з дня оприлюднення такого акта/рішення в порядку, визначеному законом. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Частиною третьою статті 266-1 КАС України передбачено, що подання позовної заяви, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного індивідуального акта/рішення.

Відповідно до ч.4 ст.266-1 КАС України, адміністративні справи, визначені частиною першою цієї статті, розглядаються у порядку загального позовного провадження.

Згідно з ч.5 ст.266-1 КАС України, під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд перевіряє, чи прийнятий індивідуальний акт або рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, які визначають повноваження Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів України.

Частина шоста статті 266-1 КАС України передбачає, що під час розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, суд використовує як підставу для власної оцінки та покладається на кількісні, якісні оцінки та висновки, зроблені Національним банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, Кабінетом Міністрів України, Міністерством фінансів України, Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, на підставі яких були прийняті відповідні рішення, крім випадків, якщо:

1) оскаржуване рішення/акт прийнято з істотним порушенням встановленого порядку його прийняття (порушення, яке істотно вплинуло на результат оцінки);

2) кількісні, якісні оцінки та висновки ґрунтуються на очевидно помилкових відомостях та/або не враховують суттєвих обставин (фактів), за умови врахування яких оскаржуване рішення/акт не могло бути прийнято;

3) наявні очевидні розбіжності та/або логічні суперечності між кількісними, якісними оцінками та/або висновками;

4) оскаржуване рішення/акт прийнято за відсутності повноважень або з використанням повноважень всупереч меті, з якою вони надані законом.

Згідно з ч.7 ст.266-1 КАС України, суд за результатами розгляду адміністративних справ, визначених частиною першою цієї статті, може прийняти рішення про:

1) визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першої цієї статті, або окремих його положень;

2) стягнення з відповідача (відповідачів) коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправним (незаконним) індивідуальним актом/рішенням, якщо така вимога заявлена позивачем одночасно з вимогою про визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення;

3) відмову в задоволенні позовних вимог (повністю або частково).

Відповідно до ч.8 ст.266-1 КАС України, особливості визначення розміру шкоди, заподіяної протиправними (незаконними) індивідуальними актами/рішеннями, зазначеними у частині першій цієї статті, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Згідно з ч.9 ст.266-1 КАС України, визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта/рішення, визначеного частиною першою цієї статті, або окремих його положень:

1) не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи правовий статус цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

2) не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

3) не породжує будь-яких прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування заподіяної шкоди.

Відповідно до ч.10 ст.266-1 КАС України, суд не може прийняти будь-яке інше рішення, що може мати наслідком зупинення/припинення розпочатої процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та/або ліквідації банку.

Законом №590-IX були внесені зміни й до ст.79 Закону №2121-III, якою (після внесення змін) встановлено, що особливості оскарження рішень (індивідуальних актів) Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України.

Визнання протиправним (незаконним) та скасування індивідуального акта Національного банку України, зазначеного в частині другій цієї статті, або окремих його положень:

не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття такого акта/рішення, включаючи відновлення правового статусу цього банку, та не відновлює становища/прав осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого акта/рішення;

не може бути підставою для визнання недійсними, нечинними, протиправними та скасування будь-яких рішень, правочинів або інших дій/визнання протиправною бездіяльності, прийнятих, вчинених або допущених у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку/ліквідації банку;

не породжує будь-яких прав у осіб, які були учасниками банку на момент прийняття такого індивідуального акта/рішення, крім права на відшкодування завданої шкоди.

Застосування положень цієї статті та/або відшкодування шкоди, завданої учаснику (учасникам) банку внаслідок протиправного (незаконного) віднесення банку до категорії неплатоспроможних, відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідації банку, відповідно до статті 79-1 цього Закону не звільняє такого учасника (учасників) від цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності за свої дії.

Окрім цього, Законом №590-IX доповнено Закон №2121-ІІІ статтею 79-1, за приписами частини першої якої у разі визнання протиправним (незаконним) та скасування рішення (індивідуального акта) Національного банку України, зазначеного у частині другій статті 79 цього Закону, особа, яка була учасником банку на момент прийняття такого рішення (індивідуального акта), має право на відшкодування шкоди, заподіяної таким рішенням (індивідуальним актом), у порядку, встановленому законом, з урахуванням особливостей, встановлених цією статтею.

Пунктами 5 та 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №590-IX встановлено, що судові провадження, розпочаті до набрання чинності цим Законом, у яких на день набрання чинності цим Законом не ухвалено остаточне рішення, вирішуються, розглядаються або переглядаються з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Судові провадження в адміністративних справах, визначених частиною першою статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, в яких предметом спору є вимоги, що не відповідають нормам частин сьомої - десятої статті 266-1 Кодексу адміністративного судочинства України, і судовий розгляд яких станом на день набрання чинності цим Законом не завершений у судах першої, апеляційної або касаційної інстанцій шляхом постановлення рішення (ухвали, постанови), підлягають закриттю у відповідній частині судом, який розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На виконання зазначеної норми суд враховує висновок щодо застосування норм права, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №910/18214/19, згідно з яким з прийняттям Закону №590-IX не було змінено матеріально-правове регулювання в частині способів захисту прав особи, яка постраждала внаслідок порушень закону у процедурі виведення банку з ринку (відновлення його платоспроможності), оскільки як на момент виникнення спірних правовідносин (грудень 2016 року), так і на цей час єдиним способом захисту від таких порушень є стягнення збитків у грошовій формі. Отже й питання темпорального застосування зазначеного Закону в частині належного способу захисту не виникає.

У цій же постанові (пункт 9.17) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на параграф 5 статті 66 Директиви Європейського Парламенту і Ради (ЄС) 2014/59/ЄС від 15 травня 2014 року "Про основні положення щодо фінансового оздоровлення та виведення з ринку неплатоспроможних банків та інвестиційних фірм" (далі - Директива 2014/59/ЄС) у якому визначено, що держави-члени повинні забезпечити, щоб кредитори, яких стосується виконання повноважень на списання або конверсію відповідно до параграфа 4, не мали права оскаржувати зменшення основної суми інструменту чи зобов`язання або у відповідних випадках його конверсію згідно з будь-якими положеннями законодавства держави-члена.

А також вказала на статтю 85 цієї Директиви, згідно з якою порядок оскарження рішень про вжиття заходів із запобігання кризі, який, зокрема, врегульовує, що держави-члени повинні забезпечити, щоб кожна особа, якої стосується рішення про вжиття заходу з управління кризою, мала право на оскарження такого рішення. До права на оскарження застосовуються такі положення: подання апеляційної скарги автоматично не призупиняє дію оскаржуваного рішення; рішення органу із врегулювання підлягає негайному виконанню і є підставою для спростовної презумпції, що призупинення його виконання суперечило б інтересам суспільства. Для захисту інтересів осіб, які діють добросовісно і які придбали акції та інші активи, права або зобов`язання установи, яка підлягає врегулюванню, скасування рішення органу із врегулювання не впливає на адміністративні дії або транзакції, які здійснив орган із врегулювання на підставі скасованого рішення. У такому випадку засоби правового захисту у зв`язку із неправомірним рішенням або дією органів із врегулювання обмежуються компенсацією збитків, яких зазнав заявник у результаті рішення або дії.

Суд зазначає, що у контексті застосування процесуальних норм, які було новелізовано із прийняттям Закону №590-IX, необхідно враховувати положення ч.3 ст.3 КАС України, якою визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Така регламентація порядку здійснення судочинства в адміністративних судах відповідає припису ч.1 ст.58 Конституції України, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Так, у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України виснував, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів; перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзаци перший та другий пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення).

Суд звертає увагу на те, що за змістом п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №590-IX законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до дня набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, за темпоральним критерієм законодавець застосував принцип прямої дії положень вказаного Закону у часі - тобто перехід до регулювання згідно із цим Законом здійснюється негайно з дня набрання ним чинності 23 травня 2020 року, а раніше прийняті законодавчі акти не застосовуються в частинах, що суперечать цьому Закону.

При цьому, запроваджене у нормах п.п.5 та 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №590-IX правове регулювання узгоджується із процедурою, передбаченою статтею 85 Директиви 2014/59/ЄС, яка імплементована Україною до національного законодавства на виконання міжнародних зобов`язань.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.02.2025 у справі №826/7432/17.

Як встановлено судом, заявлені у цій справі позовні вимоги позивача не відповідають нормам ч.ч.7-10 ст.266-1 КАС України, а тому в силу вимог п.6 та 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №590-IX провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест-сервіс" до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Фінансова ініціатива", про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування пропозиції і рішення, зобов`язання вчинити дії закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повну ухвалу суду складено 04 липня 2025 року.

Головуючий суддя О.М. Дудар

Судді О.Р.Гресько

Т.О. Комшелюк