Справа № 260/7841/24
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2025 року м. Ужгород№ 260/7841/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Аніщенко Катерини Михайлівни (далі - представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 2), яким просить суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ про призов на військову службу по мобілізації від жовтня 2024 року виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову та направлення для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 ;

2) визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від жовтня 2024 року в частині зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ;

3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити його з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 03 квітня 2012 р. призивною комісією Бородянського району Київської області, позивач був звільнений від призову на строкову військову службу та зарахований в запас, згідно п.1. ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» як особа, що прибула після відбування покарання з установ виконання покарання, у зв`язку з тим, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва був засуджений до покарання у виді позбавлення волі. ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , правил військового обліку в особливий період не порушував. При цьому, позивач є студентом аспірантом денної форми навчання, здобувачем ступеня доктора філософії зі спеціальності « 051 Економіка» в Національному авіаційному університеті. Попри проходження навчання та здобуття ступеня доктора філософії зі спеціальності « 051 Економіка» позивач, був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ). 23 жовтня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 було видано ОСОБА_1 військовий квиток серія НОМЕР_2 , цього ж дня медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивача визнано придатним для військової служби. Надалі ОСОБА_1 було відправлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Позивач у позові звертає увагу суду, що ним було повідомлено відповідачу 1, що він звернувся із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до ТЦК та СП в якому перебував на обліку, відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з усіма відповідними документами, що підтверджують його право на відстрочку, а також надав дані документи.

Відповідно до приписів Порядку № 560, довідка про здобувача освіти, сформованою в Єдиній державній електронній базі з питань освіти, підтверджено наявність у ОСОБА_1 права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, таким чином позивач не міг бути призваним за мобілізацією, в силу наявного правового статусу здобувача фахової вищої освіти. До теперішнього часу ОСОБА_1 не проходив військову службу, про що свідчить відмітка у військовому квитку, на момент виникнення спірних правовідносин позивач навчається на денній формі навчання в аспірантурі, згоди на проходження військової служби у Збройних силах України у добровільному порядку він не давав.

Позивач також звертався до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби на підставі частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На підтвердження свого права на звільнення від військової служби до рапорту було додано відповідні документи. Однак, на момент подачі адміністративного позову жодної відповіді отримано не було. ОСОБА_1 вважає, що рішення про призов його на військову службу за мобілізацією є незаконними та безпідставними, що не відповідає вимогам чинного законодавства України. Окремо наголосив, що у спірних правовідносинах порушення прав позивача відбулося внаслідок наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 про призов його на військову службу по мобілізації. Водночас, зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , є похідними від наказу про мобілізацію, а отже такі дії також порушують права позивача.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що дії відповідача 1, що були спрямовані на призов ОСОБА_1 на військову службу, є незаконними і такими, що порушують права та законні інтереси останнього, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Разом з позовом представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову, якою просить:

1) заборонити Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти будь-які дії щодо направлення/переведення військовослужбовця ОСОБА_1 для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

2) заборонити Військовій частині НОМЕР_1 видавати до виконання бойові накази/бойові розпорядження відносно військовослужбовця ОСОБА_1 .

В день подачі позову представник позивача направив суду клопотання про витребування доказів, а саме:

1) витребувати в ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- належним чином засвідчений наказ на мобілізацію ОСОБА_1 ;

- належним чином засвідчені матеріали особової справи/обліково-послужної картки ОСОБА_1 .

2) витребувати у Військової частини НОМЕР_1 :

- належним чином засвідчений наказ виданий Військовою частиною НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 ;

- належним чином засвідчені матеріали обліково-послужної картки ОСОБА_1 .

3) витребувати у Голосіївського районного суду міста Києва належним чином засвідчену копію вироку про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі № 260/7841/24.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) та задоволено клопотання представника позивача щодо витребування доказів по справі.

Представником Військової частини НОМЕР_1 було подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно змісту якого вбачається, що останній заперечує проти задоволення позовних вимог повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Представник позивача скористався своїм правом та подав до суду відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 .

Представником ІНФОРМАЦІЯ_7 , у зв`язку із запереченнями проти позовних вимог також було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

В свою чергу, представник позивача скористався своїм правом та подав до суду відповідь на відзив ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У подальшому представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову шляхом викладення прохальної частини позовної заяви у наступній редакції:

1) визнати протиправним та скасувати наказ «Про призов військовозобов`язаних на військову службу по мобілізації» від 26 жовтня 2024 року № 946 виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 в частині призову та направлення для проходження військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 );

2) визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 жовтня 2024 року № 300 в частині призначення до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 );

3) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_3 ) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити його з військової служби.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було залишено заяву представника позивача про зміну предмету спору без розгляду, у зв`язку з надходження до суду відповідної заяви від представника ОСОБА_1 .

Також представником позивача подано до суду клопотання про залучення до участі у справі № 260/7841/24 в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_4 .

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача.

Також представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення, які долучені до матеріалів даної адміністративної справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно Витягу з книги протоколів засідань районної комісії з питань призову протокол № 1 від 03 квітня 2012 року, громадянин ОСОБА_1 рішенням Бородянської районної призовної комісії визнаний придатним до військової служби та згідно п. 1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнений від призову на строкову військову службу та зарахований в запас другої категорії військовозобов`язаних, у зв`язку з тим, що вироком Голосіївського районного суду міста Києва був засуджений до покарання у виді позбавлення волі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, позивач перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно записів військового квитка серії НОМЕР_2 , що 23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , медичною комісією при ІНФОРМАЦІЯ_2 визнаний придатним до військової служби та призваний на військову службу.

Відповідно до Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26 жовтня 2024 року за № 300 солдат запасу ОСОБА_1 призначений до Військової частини НОМЕР_1 на посаду сапером розмінування електриком 1 відділення розмінування 1 взводу розмінування 4 роти розмінування 4 батальйону розмінування військової частини НОМЕР_1 .

Дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу по мобілізації ОСОБА_1 та наказ про зарахування останнього до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про призов на військову службу виданий ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає таке.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади га органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до приписів статті 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів с обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України № 2102-ІX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово було продовжено.

У відповідності до змісту частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною третьою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» встановлено, що військовий обов`язок включає проходження військової служби.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки га мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Так, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (стаття 1 Закону №3543-ХІІ).

Відповідно до частини восьмої статті 4 Закону №3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ встановлено перелік військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, де зазначено осіб, зарахованих на навчання до інтернатури.

Відповідно до п. 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Суд окремо зазначає, що позивачем до позову не долучено жодного доказу про те, що у період з дати зарахування в аспірантуру (01 квітня 2023 року) до дати мобілізації (26 жвотня 2024 року), ОСОБА_1 реалізував своє право отримати відстрочку від мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та відповідно не подавав таку заяву до відповідного структурного підрозділу ІНФОРМАЦІЯ_4 , отже не скористався своїм правом на отримання відстрочки від призову на військову службу. При цьому, до позовної заяви позивачем долучено роздруківку з мобільного додатку Резерв+, з якої вбачається, що станом на 08 липня 2024 року в ОСОБА_1 не було оформлено відстрочку від призову на військову службу, а відповідно до долученого до позовної заяви опису до поштового вкладення вбачається, що заяву до ІНФОРМАЦІЯ_10 щодо надання відстрочки від призову на військову службу вбачається, що таку заяву позивач відправив поштовою кореспонденцією тільки 20 листопада 2024 року, тобто уже після мобілізації та призначення до військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, заява була подана ОСОБА_1 вже не як військовозобов`язаним, а як військовослужбовцем.

З аналізу пункту 11 Положення № 154 вбачається, що оформлення відстрочки від призову для військовозобов`язаних, резервістів під час мобілізації, особливого періоду чи воєнного часу належить до повноважень ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони також ведуть спеціальний облік цих осіб.

Водночас відповідно до частини одинадцятої статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Тобто, з метою ведення районними територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки спеціального обліку військовозобов`язаних, резервістів, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на останніх покладено обов`язок із своєчасного повідомлення органу, в якому вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Отже, право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, особливого періоду, кореспондується з обов`язком військовозобов`язаного дотримуватися правил військового обліку, зокрема щодо своєчасного повідомлення органу про актуальну місце праці й посаду.

Подібний висновок за схожих обставин Верховний Суд уже робив у постанові від 18 січня 2024 року у справі №280/6033/22.

Слід наголосити на тому, що з моменту призову позивача на військову службу під час мобілізації та відправку до військової частини останній змінив свій статус з військовозобов`язаного на військовослужбовця.

За визначенням, що міститься в частині дев`ятій статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не може бути реалізоване, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а не військовозобов`язаним.

Таким чином, позивачем не наведено жодних правових підстав, які б підтверджували його доводи про неправомірність його мобілізації.

З приводу позовної вимоги щодо визнання протиправними наказу про зарахування ОСОБА_2 на військову службу, виключення зі списків особового складу та звільнення з військової служби, суд зазначає таке.

Виходячи з тієї обставини, що призов ОСОБА_3 на військову службу під час мобілізації був проведений відповідно до норм чинного законодавства, то і зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відбулось правомірно, а отже відсутні правові підстави для визнання нечинним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 жовтня 2024 року № 300.

Окрім нього, порядок звільнення військовослужбовців із військової служби визначений Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, та в даному положенні не передбачено можливості звільнення військовослужбовця із військової служби у зв`язку із визнанням судом протиправним та скасуванням наказу про призначення військовослужбовця до військової частини для проходження військової служби.

Адже рішення про мобілізацію та призов є актом індивідуальної дії та актом разового застосування, який вже вичерпав свою дію внаслідок мобілізації позивача та направлення його для проходження військової служби.

Тобто, після видання командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 26 жовтня 2024 року № 300 виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Цими актами не передбачено звільнення з військової служби у спосіб скасування наказів про призов та про призначення до військової частини. Ці накази вже реалізовані, а тому їхнє скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача, про які він просить у позові.

Як зазначив Третій апеляційний адміністративний суду своїй постанові від 16.10.2023 по справі № 160/10728/23 «Встановлений в ч. 4 ст. 26 Закону №2232 перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану є вичерпним. При цьому, ні Законом №2232, ні іншими нормативно-правовим актом, в тому числі Законом №3543-ХІІ не передбачений порядок звільнення з військової служби військовослужбовця, який не підлягав призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року справа № 260/1851/22.

Тому, навіть за встановлення факту відсутності підстав для призиву військовозобов`язаної особи після її призову на військову службу, не може розглядатися як поважна причина для її звільнення з військової служби під час воєнного стану на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Дана постанова суду була залишена без змін постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 01 жовтня 2024 року.

Оскільки позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 жовтня 2024 року № 300 в частині зарахування ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , та не зазначає правових підстав для звільнення із військової служби, то відсутні підстави для його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , відповідно позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Суд звертає увагу, що матеріалами справи не підтверджено, що на момент прийняття оскаржуваного наказу позивач не підлягав призову на військову службу під час мобілізації із законодавчо встановлених підстав.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що оскаржувані накази в частині призову на військову службу є правомірним та таким, що прийнятий відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, доводи позивача про незаконність таких наказів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець