Справа № 520/24810/24
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

Іменем України

(додаткове)

07 липня 2025 року № 520/24810/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Кухар М.Д., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25.05.2023 року по 28.08.2024 рік;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25.05.2023 року по 28.08.2024 рік, у сумі 306 491 грн. (триста шість тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 24 коп;

-визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , грошового забезпечення військовослужбовця за період з 17.09.2022 року по 20.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ,грошове забезпечення військовослужбовця за період з 17.09.2022 року по 31.12.2022 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023р. за статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2023 рік з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження.

Ухвалою суду від 05.12.2024 року адміністративний позов щодо позовних вимог в частині правовідносин за період з 17.09.2022 по 20.05.2023 р.р. залишено без розгляду.

В частині позовних вимог визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25.05.2023 року по 28.08.2024 рік та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 25.05.2023 року по 28.08.2024 рік, у сумі 306 491 грн. (триста шість тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 24 коп. розгляд справи продовжено.

Рішенням суду від 20.12.2024 року позов задоволено частково, а саме вирішено:

-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 28.03.2024 року по 28.08.2024 рік.

-зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 28.03.2024 року по 28.08.2024 рік, у сумі 60 000(шістдесят тисяч) грн.00 коп.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025 року ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 року про залишення позову в частині позовних вимог щодо правовідносин у період з 17.09.2022 по 20.05.2023 р.р. без розгляду скасовано, справу в цій частині направлено до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 18.02.2025 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків в частині правовідносин у період з 17.09.2022 по 20.05.2023-задоволено,визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з даним позовом в частині правовідносин у період з 17.09.2022 по 20.05.2023, продовжено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

У силу частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у редакції, яка діяла до 18.07.2022 передбачалося, що в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пунктом 16 частини 1 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі - Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, текст статті 117 викладено в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті".

Таким чином, починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

У пункті 2.2. Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 визначено, що роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.05.2020 у справі №810/451/17 та від 26.02.2020 по справі №821/1083/17 під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Суд зазначає, що підстави виникнення, проходження і припинення служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю публічних службовців. У разі відсутності відповідних положень у конституційному або адміністративному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.

У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навівши у рішенні відповідні доводи.

Оскільки нормами спеціальних законів, які стосуються проходження служби в органах поліції, не врегульовані питання строків при розрахунку, відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, суд згідно з положеннями статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вправі застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

З огляду на матеріали справи позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та був звільнений 26.09.2023, та у відповідності наказу командира позивача було виключено зі списків особового складу військової частини.

У контексті зазначеного, суд констатує, що оскільки відповідачем не проведено з позивачем під час його звільнення остаточного розрахунку, зокрема, не здійснено нарахування індексації грошового забезпечення в повному обсязі, позивач має право на отримання грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд, зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.09.2022 по 20.05.2023.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог суд зазначає наступне.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі - Порядок №100), відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 зазначеного Порядку).

Враховуючи виписку АТ КБ «Приватбанк» N VСВ1ЕЕ14КЕ2СТ1UB від 02.09.2023 року середньоденний розмір грошового забезпечення Позивача складає 664,84 грн. (20277,51 - заробітна плата за місяць *2 -місяці / 61 - календарний день).

Позивач вважає, що оскільки він виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 25.05.2023 року, а остаточний розрахунок Військова частина НОМЕР_2 проведено лише 28.08.2024 року середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, то кількість днів затримки розрахунку при звільненні наразі становить 461 календарний день.

Суд не погоджується зі вказаним, враховуючи наступне.

Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2352-ІХ.

Наведений у цій постанові підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала періоду, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні.

Разом із тим, відповідно до статті 117 КЗпП України, у редакції, чинній з 19.07.2022, час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає оплаті середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.

За висновком Верховного Суду у вказаних справах у разі коли спірний період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні одночасно охоплюється дією редакцій статті 117 КЗпП України, як до змін, внесених Законом № 2352-ІХ та і після їх внесення, то за такого правового врегулювання спірний період варто умовно поділяти на 2 частини: до набрання змінами чинності 19.07.2022 і після цього.

Застосовуючи наведений підхід Верховного Суду, суд зазначає, що у цій справі спірний період з 11.09.2022 року по 25.03.2023 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача було звільнено 25.05.2023 року, після 19.07.2022 року. Станом на момент звільнення позивача не діяла норма статті 117 КЗпП України якою передбачено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є триваючим правопорушенням.

Таким чином враховуючи фактичні обставини справи, застосування норм статті 117 КЗпП України у редакції, що почала діяти з 19.07.2022 року якою передбачено зменшення (обмеження) виплати середнього заробітку, а саме не більше як за шість місяців є можливим, оскільки на момент звільнення позивача, така норма діяла.

Тобто, підлягає нарахуванню та виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.09.2022 року по 25.03.2023 рік, 195 днів.

Відносно розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

При цьому здійснюючи розрахунок суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 щодо дотримання судом, який розглядає спір про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, принципів розумності, справедливості та пропорційності суми відшкодування та зменшення за певних умов розміру відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Також врахуванню підлягають правові висновки Великої Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №7 61/9584/15-ц де зокрема зазначається, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

Зважаючи на те, що сума до стягнення середнього заробітку розрахованого позивачем становить 120336,04 грн. (18х664,84), що є очевидно не пропорційним, та таким що не відповідає зазначеній вище судовій практиці Верховного суду, суд вважає за можливе зменшити розрахований позивачем середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби до суми 60000,00 грн., і таку міру відповідальності відповідача, суд визначає як таку що відповідає зазначеним вище принципам розумності, справедливості та пропорційності.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що: дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Суд зазначає, що згідно з вимогами ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів влад них повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень тау спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, протягом розумного строку.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково підтверджені нормативно та документально, а тому є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Доповнити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.12.204 року по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ),про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.09.2022 по 20.05.2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 ЄДРПОУ НОМЕР_4 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17.09.2022 по 20.05.2023 рік, у сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кухар М.Д.