Справа № 140/2390/25
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2390/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі ГУ ПФУ в Харківській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 17 січня 2025 року №54 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус та соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-XII); зобов`язання призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону №796-XII з моменту звернення.

Позов обґрунтований тим, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та зазначила, що є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням (3 категорія), яке видається, зокрема, тим особам, які постійно проживали (працювали) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Вказала, що факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується довідкою Люб`язівського старостинського округу Любешівської селищної ради від 20 листопада 2024 року №598-14/24, відповідно до якої період проживання у селі Люб`язь у загальному становить 3 роки 4 місяці 22 дні (з моменту аварії 24 квітня 1986 року по 17 вересня 1989 року). ОСОБА_1 зазначила, що протягом навчання у Луцькому державному педагогічному інституті ім. Лесі Українки у періоди канікул проживала у селі Люб`язь; загальний період канікул станом на 01 січня 1993 року складає 9 місяців 1 тиждень, що в сукупності становить 3 роки 1 місяць 13 днів (враховуючи визнаний період проживання відповідачем 2 роки 4 місяці 6 днів + 9 місяців і тиждень канікулярний період). На переконання позивача, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, тому з наведених підстав просила позов задовольнити (а.с.29-35).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.41-43). В обґрунтування цієї позиції вказав, що 10 січня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XII. Заява ОСОБА_1 про призначення пенсії з доданими документами за принципом екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 17 січня 2025 року №54 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання станом не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення. Так, страховий стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 11 місяців 23 дні. Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до 01 січня 1993 року становить лише 2 роки 4 місяці 6 дні. Згідно з довідкою про проживання від 20 листопада 2024 року №598-14/24 позивач проживала та була зареєстрована в зоні гарантованого добровільного відселення з 01 січня 1986 року по 17 вересня 1989 року, з 30 червня 1993 року по теперішній час. У період з 01 вересня 1988 року по 17 червня 1993 року позивач навчалася в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, тому період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення зараховано з 26 квітня 1986 року по 31 серпня 1988 року.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією (а.с.14).

Не є спірною та обставина, що позивач звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою від 10 січня 2025 року про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 17 січня 2025 року №54 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку з тих мотивів, що підтверджений період проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років 2 роки 04 місяці 6 днів. Так, зі змісту вказаного рішення слідує, що страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців 23 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви документів, до загального страхового стажу не зараховано період згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 , оскільки запис внесено з порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах. Закладах і організаціях від 20 липня 1974 року №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року №58, а саме: з 18 серпня 1993 року по 14 липня 1994 року виправлення про прийняття.

Період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення до 01 січня 1993 року становить лише 2 роки 4 місяці 6 днів (відсутні необхідні 3 роки проживання станом на 01 січня 1993 року). Згідно з довідкою про проживання від 20 листопада 2024 року №598-14/24 заявниця проживала та була зареєстрована в зоні гарантованого добровільного відселення з 01 січня 1986 року по 17 вересня 1989 року, з 30 червня 1993 року по теперішній час. Але згідно з дипломом № НОМЕР_3 заявниця навчалась в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки з 01 вересня 1988 року по 17 червня 1993 року, тому період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення зараховано з 26 квітня 1986 року по 31 серпня 1988 року (а.с.16).

Рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 17 січня 2025 року №54 є предметом оскарження у цьому спорі саме у зв`язку із незгодою позивача з висновком про її проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років та відсутність у неї права на зниження пенсійного віку.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23, від 18 вересня 2024 року у справі №240/6201/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Відповідно до пункту 2.22 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Із відомостей паспорта громадянина України вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася в селі Люб`язь Любешівського району (наразі Камінь-Каширський район) Волинської області (а.с.10).

З довідки Люб`язівського старостинського округу Любешівської селищної ради від 20 листопада 2024 року №598-14/24 (а.с.13) слідує, що ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала у селі Люб`язь Камінь-Каширського району Волинської області з 01 січня 1986 року по 17 вересня 1989 року, з 30 червня 1993 року по теперішній час. Довідка видана на підставі будинкових (погосподарських) книжок №2: за 1986-1990 роки, особовий рахунок №95, за 1991-1995 роки, особовий рахунок №97, за 1996-2000 роки, особовий рахунок №108, за 2001-2005 роки, особовий рахунок №108, за 2006-2010 роки, особовий рахунок №119, за 2011-2015 роки, особовий рахунок № НОМЕР_4 , за 2016-2020 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 , за 2021-2025 роки, особовий рахунок № НОМЕР_6 , посвідчення НОМЕР_1 .

Згідно з додатком 1 до Постанови №106 село Люб`язь Любешівського району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Водночас за змістом рішення від 17 січня 2025 року №54 відповідач дійшов висновку, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року фактично становить 2 роки 04 місяці 6 днів.

Так, судом встановлено, що у період з 01 вересня 1988 року по 17 червня 1993 року позивач навчалася у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_7 (а.с.12). Відповідно до відомостей архівної довідки від 19 лютого 2025 року №03-25/03/531, виданої Волинським національним університетом імені Лесі Українки, наказом ректора Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки від 04 серпня 1988 року №53-С позивач була зарахована до складу студентів першого курсу денної форми навчання філологічного факультету на спеціальність Українська мова і література; згідно з наказом від 26 червня 1993 року №33-С ОСОБА_1 присвоєно звання і кваліфікацію вчителя української мови і літератури середньої школи та 26 червня 1993 року видано диплом спеціаліста встановленого зразка. Канікули ОСОБА_1 тривали: перший курс перший семестр (зимові) протягом двох тижнів (1989 рік), другий семестр (літні) два місяці (липень, серпень) 1989 рік; другий курс третій семестр (зимові) протягом двох тижнів (1990 рік), четвертий семестр (літні) два тижні (липень), та один місяць (серпень) 1990 рік; третій курс п`ятий семестр (зимові) протягом двох тижнів (1991 рік), шостий семестр (літні) два місяці (червень, серпень) 1991 рік; сьомий четвертий курс сьомий семестр (зимові) протягом двох тижнів (1992 рік), восьмий семестр (літні) три тижні (липень) та один місяць (серпень) 1992 рік; п`ятий курс дев`ятий семестр (зимові) протягом двох тижнів (1993 рік), десятий семестр 17 червня 1993 року виконано навчальний план (а.с.21).

Суд зауважує, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Як уже було зазначено, позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 16 квітня 1994 року було видано посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3). Отже, питання проживання позивачем не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (умова для видачі посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501) вирішувалось уповноваженою комісією при наданні йому статусу потерпілої особи.

З урахуванням наведеного інформація, яка міститься в дипломі, не спростовує тієї обставини, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, яка проживала/ працювала станом на 01 січня 1993 у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, та довідкою Люб`язівського старостинського округу Любешівської селищної ради від 20 листопада 2024 року №598-14/24, підтверджено факт безперервного проживання ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення з 01 січня 1986 року по 17 вересня 1989 року (що також є підставою для зменшення пенсійного віку на початкову величину - 3 роки) та з 30 червня 1993 року по теперішній час.

У постановах від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20, від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23 Верховний Суд зазначав, що відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.

При цьому варто зауважити, що період канікул ОСОБА_1 протягом навчання у вищому навчальному закладі з 01 вересня 1988 року по 17 червня 1993 року сумарно складає понад 9 місяців.

Таким чином, у розглядуваній справі, враховуючи наявність у позивача посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та довідки органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, беручи до уваги той факт, що позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років (максимальний), з огляду на що відмова ГУ ПФУ в Харківській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ є безпідставною.

За змістом спірного рішення у позивача наявний страховий стаж 34 роки 11 місяців 23 дні. Тобто, умова щодо страхового стажу для призначення пенсії за віком виконується.

Таким чином, суд висновує про те, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 17 січня 2025 року №54 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 17 січня 2025 року №54 та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 10 січня 2025 року.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 04 березня 2025 року №14, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 9, 25).

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, Харківська область, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 14099344) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17 січня 2025 року №54 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити ОСОБА_1 з 10 січня 2025 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк