Справа № 140/5669/25
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5669/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лозовського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Новак Т.О.,

представника позивача Огородник Б.В.,

представників відповідача Дмитрука Б.В., Грущук М.В.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданом Володимировичем від 29.04.2025 стосовно ОСОБА_2 ; визнання незаконною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 12.03.2025, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданом Володимировичем стосовно ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 від 25.09.2024 позивача було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_1 , а також шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025, шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

Однак, неподалік від місця на якому був розташований паркан, розташовані металеві стовпчики висотою декілька сантиметрів, але вони не були предметом судового розгляду, позаяк знаходяться за межами дії сервітуту, що підтверджується висновком експертизи, яка була замовлена боржником.

Позивач вважає, що державний виконавець протиправно та незаконно виніс постанову від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1 700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду, чим перевищив свої повноваження, оскільки рішення по справі №161/4843/23 від 25.09.2024 було виконане. Також, протиправною позивач вважає винесену постанову про стягнення виконавчого збору від 12.03.2025.

На підставі викладеного, посилаючись на те, що під час прийняття оскаржуваних постанов, державний виконавець не діяв у спосіб та в порядку, що встановлені Законом України «Про виконавче провадження», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-дениий строк на усунення недоліків з моменту отримання зазначеної ухвали шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, яка міститиме докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою судді від 17.06.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Справу призначено до судового розгляду на 15:30 год. 02.07.2025. Встановлено відповідачу строк до 27.06.2025 для подання відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам частини другої статті 162 КАС України.

25.06.2025 від представника відповідача листом на адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №77491621 (далі ВП №№77491621).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 25.06.2025 відповідач позов не визнав та просить відмовити у зв`язку з тим, що з метою перевірки виконання рішення суду 03.04.2025 здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 та встановлено, що рішення суду виконано частково, оскільки залишки металу, на якому був металевий паркан не знесено, що ускладнює проїзд.

29.04.2025 стягувачем ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 ) повідомлено виконавця, що станом на 29.04.2025 рішення суду не виконано, залишки паркану не знесено.

Враховуючи вищевказане державним виконавцем, відділу керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 29.04.2025 винесено постанову про накладення штрафу на боржника в сумі 1 700,00 грн. Дану постанову скеровано сторонам для відома та виконання. Засобами поштового зв`язку надіслано рекомендованим листом боржнику постанову про накладення штрафу за адресою АДРЕСА_2 . Даний лист згідно відстеження про отримання поштових відправлень отримано 13.05.2025.

09.05.2025 сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про проведення виконавчих дій за адресою : АДРЕСА_2 на 20.05.2025.

З метою перевірки виконання рішення суду 20.05.2025 за адресою: АДРЕСА_2 здійснено повторну перевірку виконання рішення суду.

Під час проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 встановлено, що рішення суду виконано частково, не усунено належним чином перешкоди користування земельним сервітутом, (не знесено залишки металевого паркану, чим ускладнено проїзд).

01.07.2025 через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якому позивач зазначив, що відповідач фактично підтверджує свою бездіяльність стосовно примусового виконання рішення суду та законність винесеної постанови про накладення штрафу, так як жодних дій спрямованих на перевірку виконання рішення суду державний виконавець не вчинив. Не перевірив чи забезпечено право проходу по території сервітуту, чи може проїхати автомобіль по території сервітуту, також не перевірив чи мають стовпчики які розташовані на земельній ділянці відношення до сервітуту і предмету рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23.

Позивач зауважує, що рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 було виконане ще до відкриття виконавчого провадження, що підтверджується безпосередньо самим актом державного виконавця в якому описано, що запірний пристрій знято, забор відсутній.

Разом тим, позивач додає, що державному виконавцю до матеріалів виконавчого провадження було долучено і вже готовий висновок експерта, який вказує чіткі заміри та межі сервітуту і місце знаходження усіх перешкод, що дає можливість дійти висновку у рамках виконавчого провадження щодо виконання рішення суду чи його не виконання.

02.07.2025 відповідач подав клопотання про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (стягувач). Клопотання обґрунтоване тим, що дане рішення може порушити права та інтереси ОСОБА_1 , так як впливає на можливість реалізації її права на примусове виконання рішення суду.

Також, стягувач може підтвердити факт того, що рішення суду про усунення перешкоди у праві користуванні земельним сервітутом не виконане до відкриття виконавчого провадження №77491621, як стверджує представник боржника.

В судовому засіданні суд оголосив клопотання представника відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Представники відповідача підтримують клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 . Просили задовольнити клопотання у повному обсязі.

Представник позивача просить суд відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача, щодо залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду клопотання задоволено. Залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ). Розгляд справи відкладено на 15 год. 15 хв. 07.07.2025.

07.07.2025 у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про виклик та допит свідка - ОСОБА_3 . Представники відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача заперечують щодо задоволення даного клопотання.

Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволені клопотання про виклик та допит свідка - ОСОБА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду №161/4843/23 не виконано, так як позивачем залишки паркану не знесено, чим порушено її права.

Під час судових дебатів представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити.

Представники відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судовому засіданні заперечили позовні вимоги з підстав правомірності винесення оскаржуваних постанов. Просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши письмові докази та пояснення, викладені у заявах по суті справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області по справі №161/4843/23 від 25.09.2024 позивача було зобов`язано усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_1 , а також шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

12.03.2025 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданою винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №77491621, згідно виконавчого листа №161/4843/23 виданого 10.03.2025 Луцьким міськрайонний судом Волинської області, про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у праві користування земельним сервітутом, дія якого поширюється безстроково на площу 0,0119 га земельної ділянки площею 0,0508 га кадастровий номер :11:168:0019, власник ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , для забезпечення права проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_4 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0260 га кадастровий номер :11:168:0018 за адресою: АДРЕСА_5 . Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом зняття з металевих воріт з хвірткою запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

Як стверджує позивач, рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025 шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

Проте, неподалік від місця, на якому був розташований паркан, розташовані металеві стовпчики висотою декілька сантиметрів. Однак, вони не були предметом судового розгляду, так як знаходяться за межами дії сервітуту, що підтверджується висновком експертизи, яка була замовлена боржником.

Позивач зауважує, що станом на день подання позову до суду в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази, які б стверджували невиконання рішення суду саме 29.04.2025, коли була винесена оскаржувана постанова.

Таким чином, постанова, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданою від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1 700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23 є протиправною та підлягає скасуванню. Також, протиправною є постанова про стягнення виконавчого збору від 12.03.2025, згідно якої із ОСОБА_2 стягують 16 000,00 гривень виконавчого збору.

Позивач, вважаючи протиправними оскаржувані постанови, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

У силу змісту статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до норм частини другої статті 74 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно змісту частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до норм частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 3, 4 статті 27 Закону №1404-VIII за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Випадки, коли виконавчий збір не стягується, визначені частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII.

Згідно з частиною 9 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Положеннями частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного слідує, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 12.03.2025 відкрито виконавче провадження ВП №77491621 щодо виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №515 від 10.03.2025, виданого на виконання рішення суду від 25.09.2024 у справів №161/4843/23.

12.03.2025 державним виконавцем Дмитруком Богданом Володимировичем постановлено стягнути з ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 16 000,00 грн.

Постановою від 29.04.2025 ВП №77491621 накладено штраф на ОСОБА_2 за не виконання рішення суду у розмірі 1 700,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду у справі №161/4843/23 протягом 10 робочих днів.

Відповідно до пункту 8 розділу I Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У відповідності до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно пункту 10 розділу IX Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції з організації примусового виконання рішень» у разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином, акт слугує підтвердженням вчинення виконавчих дій, має бути складеним належним чином та підписаним сторонами виконавчого провадження.

03.04.2025 здійснено виїзд за адресою: м. Луцьк, вул. Уласа Самчука, 14/1 та встановлено, що рішення суду виконано частково, оскільки залишки металу, на якому був металевий паркан не знесено, що ускладнює проїзд, що підтверджується актом від 03.04.2025.

29.04.2025 представником відповідача повторно зафіксовано, що рішення суду не виконано, оскільки не усунуто перешкоди в праві користування земельним сервітутом, не забезпечено право проїзду до будинку та земельної ділянки. Проте, з копії акту вбачається, що не залучено понятих, тому даний акт не можливо вважати доказом, оскільки винесено з порушенням норм чинного законодавства.

20.05.2025 державним виконавцем Голод Надією Петрівною встановлено, що огорожу знесено, проте, залишились 3 металеві залишки паркану на яких трималась огорожа, тобто рішення виконано не в повному обсязі.

Однак, суд зауважує, що 12.05.2025 від ОСОБА_2 на адресу відповідача надійшла заява про залучення експерта, у якій просили у рамках виконавчого провадження винести постанову про залучення експерта, якому на вирішення експертного завдання поставити питання щодо того чи знятий запірний пристрій, чи зняти металевий забор (паркан, огорожа), що була предметом судового спору та виконавчого провадження, чи знаходяться металеві стовпчики у зоні дії земельного сервітуту та чи є можливість безперешкодного проїзду та проходу до квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку №17/2024 судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2024 вбачається, що на графічному зображені схемі меж сервітуту (Додаток 2) та фото 1-6 між межею земельного сервітуту за № :11:168:0019:0710:00000001 на земельній ділянці за кадастровим №:11:168:0019 за адресою: АДРЕСА_2 (власник: ОСОБА_4 ) та земельною ділянкою кадастровий номер :41:168:0018 за адресою: АДРЕСА_5 (власник. ОСОБА_5 ) наявна не обтяжена сервітутом частина земельної ділянки кадастровий номер :11:168:0019.

Суд зауважує, що державний виконавець не володіє спеціальними технічними знаннями, які йому дозволяють без спеціальних знань і технічних засобів виміряти у просторі на земельній ділянці межі поширення сервітуту і межі приватної земельної ділянки на яку дія сервітуту не поширюється, а у даному випадку відрізнити металеві стовпчики які стоять не в зоні дії сервітуту від паркану.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, даний висновок №17/2024 судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2024 відповідачем не враховано.

Згідно частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Формулювання «без поважних причин» покладає на державного виконавця обов`язок з`ясовувати в кожному випадку причини невиконання рішення суду, але в даній справі виконавцем не було з`ясовано і не проведено оцінку причин невиконання ОСОБА_2 рішення суду.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2021 у справі №640/11833/19 дійшов висновку, що від дослідження дотримання процедури складення актів та процедури складення постанови про накладення штрафу на підставі вказаних актів, залежить вирішення питання відповідності дій державного виконавця, під час складання оскаржуваних постанов, вимогам статті 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, з урахуванням тих обставин, що рішення суду боржником фактично було виконане наступного дня після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 від 06.02.2025 шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану).

В матеріалах справи відсутній докази, які б підтверджували, що металеві стовпчики знаходяться в зоні дії сервітуту позивача, а тому постанова, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданом Володимировичем від 29.04.2025 про накладення штрафу у розмірі 1 700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення суду №161/4843/23 суд вважає такою, що винесена всупереч вимогам закону та підлягає скасуванню.

Разом з тим, відповідно до частини 9 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки фактично рішення суду було виконане на наступний день після набрання законної сили рішенням суду по справі №161/4843/23 - 06.02.2025, шляхом демонтажу запірного пристрою та зняття забору (металевого паркану), а постанова про відкриття виконавчого провадження датується 12.03.2025, суд вважає, що постанова про стягнення виконавчого збору від 12.03.2025 у розмірі 16 000,00 грн також підлягає скасуванню.

Крім того, суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності прийнятих рішень.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач згідно квитанції від 22.05.2025 сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 грн, тому ці витрати слід присудити на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (43608, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання незаконними та скасування постанов, задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 29.04.2025 ВП №77491621 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн у зв`язку з невиконанням рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2024 у справі №161/4843/23, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданом Володимировичем.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 12.03.2025 ВП №77491621, винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дмитруком Богданом Володимировичем.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Суддя О.А. Лозовський

Рішення в повному обсязі складено 08 липня 2025 року.