Справа № 420/7445/25
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7445/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатом якого позивач просить:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 ) від 24 (25) грудня 2024 року «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ; зареєстрована адреса проживання: село Надлак, Новоархангельський район, Кіровоградська область);

визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_6 (по стройовій частині) від (дата наказу невідома) в частині зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ; зареєстрована адреса проживання: село Надлак, Новоархангельський район, Кіровоградська область) та приступлення його до виконання службових обов`язків за посадою;

стягнути з відповідачів судові витрати які будуть понесені Позивачем у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 з метою оновлення своїх військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії та оформлення відстрочки від призову на військову службу на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Для підтвердження свого права на отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію Позивач надав посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні документи та їх копії: заяву про надання відстрочки; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_4 від 03.03.2023 року. Позивач зазначає, що в порушення п.3 ч.1 ст. 23 Закону Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та надані ним документи його було протиправно мобілізовано на військову службу, а отже оскаржувані накази на думку позивача є протиправними.

Ухвалою суду від 18 березня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Від відповідача - Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що зараховуючи на службу ОСОБА_1 військова частина НОМЕР_1 діяла виключно у правовому полі, сумлінно дотримуючись вимог законодавства, протиправних дій відносно останнього не вчиняла. З огляду на вищезазначене, протиправних дій стосовно ОСОБА_1 з боку військової частини НОМЕР_1 не вбачається.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 від 15.07.2009 року.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 04.10.2022 року вбачається, що 04.10.2022 року ОСОБА_1 укладено шлюб з ОСОБА_2 .

Окремо судом встановлено, що заочним рішенням Біляїаського районного суду Одеської області від 30.01.2018 року по справі № 496/3715/17 розірвано шлюб між ОСОБА_6 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Біляївським РВ ГУ ДМС України в Одеській області 22 жовтня 2014 року, яка проживає за адресою: АДРЕСА_7 , та ОСОБА_7 , id карточка: НОМЕР_8 , видана 14 червня 2017 року органом 5140, який проживає за адресою: АДРЕСА_8 , зареєстрований 03 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 324.

24 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 з метою оновлення своїх військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії та оформлення відстрочки від призову на військову службу на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Для підтвердження свого права на отримання відстрочки від призову на військову службу на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію Позивач надав посадовим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні документи та їх копії: заяву про надання відстрочки; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 ; картки платника податків на ім`я ОСОБА_1 ; свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; свідоцтво про народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_4 від 03.03.2023 року.

ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента України від 23 липня 2024 року №469/2024 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні та від 23 липня 2024 року № 470/2024 Про продовження строку загальної мобілізації, мобілізаційного розпорядження Генерального штабу Збройних Сил України № 18321/т від 27.09.2024 року та мобілізаційного розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_6 №М/154/114/2/1109дск від 29 листопада 2024 року призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховано на котлове забезпечення та призначено наказом (по стройовій частині) № 362 від 25.12.2024 року на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти школи базової військової підготовки військової частини НОМЕР_1 .

06.01.2025 року ОСОБА_1 самовільно залишив частину НОМЕР_1 .

За цим фактом у військовій частині НОМЕР_1 проведено службове розслідування, у подальшому матеріали службового розслідування спрямовано до ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Відповідач зазначає, що у період проходження військової служби ОСОБА_1 з рапортом про звільнення з військової служби до командування не звертався. Про наявність підстав для звільнення з військової служби не повідомляв.

Позивач вважає наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 (25) грудня 2024 року «Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації» в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період, ОСОБА_1 та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині зарахування до списків військової частини та призначення на посаду ОСОБА_1 та заступлення його до виконання службових обов`язків за посадою протиправними та за їх скасуванням звернувся до суду.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних постанов та дій відповідача, суд дійшов до таких висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено).

Аналізуючи правомірність прийняття оскаржуваного рішення, що є змістом правовідносин у цій справі, відповідно до приписів ст.2 КАС України, суд виходить із застосування таких норм матеріального права.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який наразі триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 р., №69/2022 оголошено загальну мобілізацію.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 23 Закону № 3543-XII визначені категорії громадян, для яких встановлена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Перелік необхідних документів, які підтверджують право на відстрочку військовозобов`язаного, передбачено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року №560.

Так, для підтвердження права на відстрочку за пунктом 3 частиною 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військовозобов`язані подають наступні документи:

свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.

За обставин справи позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації з причин того, що в нього на утриманні перебуває троє дітей віком до 18 років.

Як встановлено з матеріалів справи 04.10.2022 року ОСОБА_1 укладено шлюб з ОСОБА_2 .

Дружина позивача має двох дітей від попереднього шлюбу з ОСОБА_7 .

Та позивач з дружиною мають одну спільну дитину.

Відповідно до частини 2 та 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак, батьки повинні утримувати неповнолітню дитину. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій формі.

В свою чергу, обов`язок з утримання у мачухи, вітчима неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, виникає виключно, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

З доданих до суду доказів судом встановлено, що біологічним батьком ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_7 .

Щодо доводів позивача, що діти знаходяться на повному матеріальному забезпеченні ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з наданням до суду акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання складеним Біляївською міською радою 19.02.2025 року, суд зазначає, що вказаний акт підтверджує факт спільного проживання, а не обов`язок утримання позивачем дітей дружини.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що оскільки обов`язок по вихованню та утриманню дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , приписами Сімейного кодексу України покладено на їх батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , а відповідно до ч. 1 ст. 260 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 реалізовує таке право на добровільних засадах, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що на позивача, за обставин цієї справи, розповсюджуються положення п. 3 ч. 1 статті 23 Закону № 3543-XII.

До аналогічних висновків також дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді подібних до спірних правовідносин у постанові від 03.10.2024 у справі № 160/17962/23.

За таких обставин твердження позивача про перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не надано доказів перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, спірні накази, є правомірною.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1,2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволені позову.

Враховуючи, що у задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено, підстави для присудження на користь позивача понесених при розгляді справи судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст.295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст.255 КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.