Справа № 826/3308/16
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року ЛуцькСправа № 826/3308/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Кабінет Міністрів України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України, відповідач), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Кабінет Міністрів України (далі також КМУ) про визнання протиправними дій щодо розгляду заяви від 30.12.2015, зобов`язання надіслати заяву від 30.12.2015 до Кабінету Міністрів України для розгляду і надання відповіді.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.12.2015 позивач відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надіслав до Кабінету Міністрів України заяву щодо невідповідності законодавству України пунктів 12 та 13 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 № 1102 (далі Порядок), у якій просив: розглянути звернення; привести Порядок у відповідність до законодавства України, виключивши з нього зміст пунктів 12 та 13; надати обгрунтовану відповідь за результатами розгляду звернення.

13.01.2016 позивач отримав листа від Управління з питань роботи із зверненнями громадян секретаріату Кабінету Міністрів України про те, що його заява за належністю надіслана Міністерству внутрішніх справ України 06.01.2016 за №41-У-000224/26 відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для надання йому відповіді.

14.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києві з позовом з приводу незаконності таких дій Кабінету Міністрів України (справа №826/717/16).

15.02.2016 позивач отримав листа від МВС України № 24/4/2-У-16 від 05.02.2016 в якому повідомлялось, що його звернення розглянуто у департаменті забезпечення та зв`язку МВС України.

Позивач вважає дії відповідача щодо розгляду звернення протиправними, оскільки питання порушені у його заяві від 30.12.2015 не відносились до повноважень МВС України, а відтак, відповідач не мав права її розглядати і повинен був надіслати заяву до Кабінету Міністрів України для розгляду відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян».

З наведених підстав просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2016 відкрито провадження в даній адміністративній справі, яка буде розглядатись колегіально. Призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2016 закінчено підготовче провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 09.11.2016 зупинено провадження у справі №826/3308/16 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №826/717/16. Станом на 15.12.2022 день набрання чинності Законом України від 13.12.2022 №2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду (далі - Закон №2825-IX) адміністративну справу №826/3308/16 Окружним адміністративним судом міста Києва розглянуто не було.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону №2825-ІХ (в редакції Закону України Про внесення зміни до пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 16.07.2024 №3863-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду щодо забезпечення розгляду адміністративних справ) адміністративну справу передано на розгляд та вирішення Волинському окружному адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 справу прийнято до провадження, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 16.05.2025 поновлено провадження у справі №826/3308/16, постановлено здійснювати судовий розгляд справи спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

У відзиві на позов, поданому до суду 18.03.2025, представник відповідача позовних вимог не визнав. В обгрунтування своєї позиції вказав, що в січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, в якому просив визнати незаконним направлення заяви від 30.12.2015 до Міністерства внутрішніх справ України; зобов`язати Кабінет Міністрів України розглянути заяву від 30.12.2015 та надати позивачу обґрунтовану відповідь за результатами розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02. 2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі № 826/717/16, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зокрема, Верховний Суд у вказаній справі вказав, що вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач, пересилаючи звернення позивача від 30.12.2015 на адресу Міністерства внутрішніх справ України, як належного органу в розумінні приписів статті 7 Закону України «Про звернення громадян», діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

У додаткових поясненнях представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із тим, що Кабінет Міністрів України, скеровуючи звернення позивача від 30.12.2015 на адресу Міністерства внутрішніх справ України, як належного органу в розумінні приписів статті 7 Закону України «Про звернення громадян», діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

ОСОБА_1 30.12.2015 звернувся із заявою до Кабінету Міністрів України щодо невідповідності законодавству України (ст.265-2 КУпАП) пунктів 12 та 13 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1102 з подальшими змінами. У заяві просив: розглянути це звернення; привести Порядок у відповідність до законодавства України виключивши з нього зміст пунктів 12 та 13; надати обгрунтовану відповідь за результатами розгляду звернення (а.с.7).

Управління з питань роботи із зверненнями громадян секретаріату Кабінету Міністрів України повідомило позивача листом, що 05.01.2016 його заяву направлено Міністерству внутрішніх справ України за №41-У000224/26 відповідно до частини 3 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» для розгляду і надання відповіді (а.с.9).

МВС України розглянуло заяву та листом від 05.02.2016 за №25/4/2-У-16 повідомило позивача, що постанова Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 за № 1102 прийнята на підставі та у межах компетенції, що передбачені Конституцією та законами України (а.с. 10)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України Про звернення громадян передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організаційне залежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону України Про звернення громадян під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України Про звернення громадян органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно з частиною першою ст. 7 Закону №393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до частини третьої ст. 15 Закону №393/96-ВР відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону №393/96-ВР якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Суд, аналізуючи приписи Закону України «Про звернення громадян», зауважує, що законодавець, передбачаючи обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування пересилати за належністю звернення громадян іншому (відповідному) органу чи посадовій особі, мав на меті забезпечити заявник об`єктивний та всебічний розгляд його заяви.

Водночас, вказаний обов`язок органів державної влади та місцевого самоврядування щодо пересилання звернення може бути реалізований виключно за сукупністю таких умов:

1) питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень;

2) звернення пересилається лише відповідному, а не будь - якому органу чи посадовій особі за належністю, тобто тому органу, до повноваження якого входить вирішення питань, що порушені у зверненні;

3) пересилання повинно відбутися в термін не більше п`яти днів ;

4) про факт пересилання обов`язково повідомляється громадянин, який подав звернення.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно з п.1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878 Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.

Також, приписами п.4 вказаного положення встановлено, що МВС України узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє пропозиції щодо його вдосконалення та в установленому порядку вносить їх на розгляд Кабінету Міністрів України, розробляє проекти законів та інших нормативно-правових актів з питань, що належать до його компетенції, погоджує проекти законів, інших актів законодавства, які надходять на погодження від інших міністерств та центральних органів виконавчої влади, готує в межах повноважень, передбачених законом, висновки і пропозиції до проектів законів, інших актів законодавства, які подаються на розгляд Кабінету Міністрів України, та проектів законів, внесених на розгляд Верховної Ради України іншими суб`єктами права законодавчої ініціативи, нормативно-правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Враховуючи, що у зверненні позивача порушено питання щодо відповідності приведення Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1102 з подальшими змінами, зокрема виключення з нього пунктів 12 та 13, тобто віднесені до повноважень Міністерства внутрішніх справ України, отже таке клопотання правомірно та підставно передано за належністю останньому, що відповідає нормам ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».

З матеріалів справи вбачається, що 05.01.2016 звернення позивача за належністю надійшло до відповідача.

МВС України у місячний термін розглянуло звернення та листом від 05.02.2016 за №25/4/2-У-16 повідомило позивача, що постанова Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1102 прийнята на підставі та у межах компетенції, що передбачені Конституцією та законами України (а.с.22).

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що МВС України не повинно було розглядати його звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян» оскільки, на думку позивача, питання порушені у заяві не відносились до повноважень Міністерства внутрішніх справ України.

Однак, суду звертає увагу на ту обставину, що в січні 2016 року ОСОБА_1 звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа - Міністерство внутрішніх справ України, в якому просив визнати незаконним направлення заяви від 30.12.2015 до Міністерства внутрішніх справ України; зобов`язати Кабінет Міністрів України розглянути заяву від 30.12.2015 та надати позивачу обґрунтовану відповідь за результатами розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 09.02. 2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі № 826/717/16, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зокрема, Верховний Суд у вказаній справі вказав, що вважає правомірними висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач, пересилаючи звернення позивача від 30.12.2015 на адресу Міністерства внутрішніх справ України, як належного органу в розумінні приписів статті 7 Закону України «Про звернення громадян», діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи встановлені обставини справи, вищевикладені норми чинного законодавства, правову позицію Верховного Суду у справі № 826/717/16, суд дійшов висновку, що дії МВС України щодо розгляду звернення заяви позивача від 30.12.2015 і надання відповіді є такими, що вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про звернення громадян», а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність своїх дій, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають.

З огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа Кабінет Міністрів України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.М. Димарчук