Справа № 160/7823/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2025 рокуСправа №160/7823/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено внутрішній аудит військової частини НОМЕР_1 за результатами якого складений Аудиторський звіт, яким встановлена безпідставна виплата одноразової грошової допомоги при звільнення з військової служби старшому лейтенанту ОСОБА_1 на суму 44 994,30 грн., За результатами виявленої Службою Внутрішнього аудиту переплати військовослужбовцю, призначено службове розслідування та встановлено, що через неузгодженості в нормах Закону № 2232-XII та Закону № 2011-XII старший лейтенант ОСОБА_1 безпідставно набув грошові кошти у вигляді одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби. З метою повернення надмірно сплаченого грошового забезпечення, військова частина НОМЕР_1 зверталась до ОСОБА_1 , який відмовився повертати вказану суму. Враховуючи що надмірно сплачена сума станом на дату подання позову не повернута, військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що відповідач отримав кошти законно. Доводи позивача щодо незаконності виплати не відповідають вимогам законодавства та не є переконливими. Позивач звертає увагу на правильність виконаних розрахунків, що проведені військовою частиною НОМЕР_1 , за якими була проведена виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 , а також відсутність недобросовісних дій набувача, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно не підлягає поверненню. Отже, за ст. 1215 ЦК України немає підстав вважати, що була рахункова помилка або недобросовісність відповідача. Враховуючи викладене, позивач вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2022 №161 та від 30.01.2023 №22 старшого лейтенанта ОСОБА_1 та старшого солдата ОСОБА_2 було звільнено у запас за підпунктом "г" (через такі сімейні обставини - один із подружжя, обоє з яких прохолять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу", зазначеними наказами встановлено виплату одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення.
Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено внутрішній аудит військової частини НОМЕР_1 . Під час проведення внутрішнього аудиту одним з ключових питань було питання безпідставних виплат одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби та попередження (запобігання) їх виникнення у майбутньому. За результатами заходів, вжитих Службою внутрішнього аудиту, було виявлено безпідставні виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, зокрема, старшому лейтенанту ОСОБА_1 на суму 44 994,30 грн. забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
За висновком аудиту, старший лейтенант ОСОБА_1 мав право на звільнення з військової служби у запас відповідно до підпункту "г" (через такі сімейні обставини - один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов?язок і військову службу", але права на отримання виплат одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби відповідно до пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення від 07.06.2018 №260 (зі змінами) не набули.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.12.2024 наказано провести службове розслідування стосовно виявлених переплат під час роботи внутрішнього аудиту.
Відповідно до акту службового розслідування та пояснень начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_3 стало відомо, що виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, зокрема, лейтенанту ОСОБА_1 здійснювались на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2022 №161 та від 30.01.2023 №22.
В поясненні помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи - начальника юридичної групи зазначено, що переплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 не відбулось.
За результатом службового розслідування зроблено висновок, що старший лейтенант ОСОБА_1 безпідставно набув грошові кошти у вигляді одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби. З матеріалів службового розслідування вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 не встановлено.
У звязку з викладеним Військова частина НОМЕР_1 звернулась з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або ж інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років та більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Обов`язковими умовами для набуття відповідного права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, яка передбачені в абз.2 п.2 ст.15 Закону №2011-XII, є наступні дві обставини: - наявність сімейних обставин чи інших поважних причин, перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України; - наявність вислуги 10 років і більше.
Частиною 1 статті 26 Закону № 2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:
а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;
б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII, а у частині 5 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.
Згідно з частиною 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): 3) з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації.
Законом України від 01.04.2022 № 2169-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян", який набрав чинності з 13.04.2022, пункт 3 частини п`ятої статті 26 доповнено підпунктом "г": через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - абзац 12: військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку.
Приписами абзацу 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла на дату звільнення позивача з військової служби) встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України «Про розвідку», а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно з абзацом 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі - Постанова №413), якою на виконання положень статті 26 Закону № 2232-ХІІ, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618 затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Перелік №413).
Частина 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ розрізняє (виокремлює, групує) такі умови (обставини) для припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом: у мирний час (пункт 1 частини п`ятої); під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (пункт 2 частини п`ятої); з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (пункт 3 частини п`ятої).
Проте, для цілей звільнення з військової служби стаття 26 Закону № 2232-ХІІ чітко відокремлює підстави для звільнення військовослужбовців під час дії воєнного стану від підстав для звільнення військовослужбовців зі служби під час дії особливого періоду, то є достатні підстави вважати, що й виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються зі служби, має зв`язок (залежність) як з нормативною підставою, за якою звільнений військовослужбовець, так і з умовами (обставинами), за яких військовослужбовець реалізував своє право на звільнення зі служби.
Верховний Суд у справі №140/1143/23 зазначив про те, що звільнення через "сімейні обставини", передбачені пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, не підпадають під дію абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.
У цьому аспекті суд касаційної інстанції зауважив, що текстуальний виклад тих норм статті 26 Закону № 2232-ХІІ, які передбачають можливість звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, є бланкетним, адже в них подається посилання на підзаконний нормативний акт Кабінету Міністрів України (ним, як уже з`ясували, є Постанова № 413), в якому мають бути визначені ті умови (причини, обставини), за яких військовослужбовець може реалізувати своє право на звільнення зі служби.
Зокрема, підстава для звільнення зі служби про яку йде мова у справі, передбачена абзацом 12 у підпункті "ґ" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, але відсутня у Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, які затверджені Постановою № 413, що виключає застосування положень абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ.
Як можна побачити, текстуальний виклад цих нормативних підстав в названій статті Закону не має посилання на акт Кабінету Міністрів України чи інший нормативний (підзаконний) акт, який містив би "частину" норми, якої бракує [в законі]; натомість "сімейні обставини або інші поважні причини", які дозволяють військовослужбовцеві звільнитися з військової служби під час дії особливого періоду або під час дії воєнного стану, визначені (в цій частині) безпосередньо у тексті Закону.
З уваги на такий спосіб викладу юридичної норми у перелічених структурних частинах статті 26 Закону № 2232-ХІІ Верховний Суд у справі №140/1143/23 виснував, що не було приводу в цій частині для застосування Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, які затверджені Постановою № 413, як, власне, ("бланкетної") умови для звільнення зі служби (зокрема, відповідно до абзацу 12 підпункту "г" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ), а звідси - для застосування частини 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII (у редакції, яка діла на дату звільнення позивачки з військової служби) в цілях виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (яка якраз пов`язувалася з підставами, визначеними у згаданому Переліку № 413).
Правове регулювання спірних правовідносин у цій справі відповідає правовому регулюванню правовідносин у справі № 140/1143/23, правові висновки Верховного Суду у якій підлягають застосуванню до вирішення спору у цій справі.
Згідно висновку Верховного Суду у справі № 140/1143/23 норми Закону № 2232-ХІІ (стаття 26) визначають можливість звільнення військовослужбовців з військової служби як через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, так і через сімейні або інші поважні причини, перелік яких визначено самим Законом №2232-ХІІ.
При цьому, положення абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII передбачають нарахування і виплату одноразової грошової допомоги, якщо звільнення відбулось через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.
Аналіз положення абзацу 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII, частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, приписів Переліку № 413 вказує на те, що на відповідача не розповсюджуються положення пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII в частині виплати одноразової грошової допомоги.
Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Так, частина 1 статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
За змістом частини 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись статтями 72-77, 250, 255, 257 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська