Справа № 580/4833/25
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року справа № 580/4833/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Військової частини НОМЕР_4 Р (далі В/Ч НОМЕР_4 Р, відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі В/Ч НОМЕР_5 Р, відповідач-2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) (далі В/Ч НОМЕР_3 , відповідач-3), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. суду від 26.05.2025 № 26637/25) просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_4 Р Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди 01.01.2016 по 04.03.2016, з 25.10.2017 по 22.12.2017 з встановленням базового місяця - червень 2014 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Р Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.01.2016 по 04.03.2016, з 25.10.2017 по 22.12.2017, враховуючи базовий місяць січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 04.03.2016 по 25.10.2017 з встановленням базового місяця - червень 2014 року;

- зобов`язати Інформаційний центр Харків (військова частина НОМЕР_2 ) Управління інформації Адміністрації Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.03.2016 по 25.10.2017, враховуючи базовий місяць січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 22.12.2017 по 28.02.2018 з встановленням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_3 ) Державної прикордонної служби України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 22.12.2017 по 28.02.2018, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року та з врахуванням раніше проведеної виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що під час проходження військової служби у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу органів Держаної прикордонної служби не проведено повного розрахунку щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Позивач звертався до керівництва зазначених військових частин з вимогою виплатити індексацію грошового забезпечення. За результатом розгляду звернень лише 14.02.2025 військовою частиною НОМЕР_4 Р виплачено 15425,52 грн, а 28.02.2025 військовою частиною НОМЕР_6 , 89 грн. Також у відповідь на звернення військовою частиною НОМЕР_4 Р надано розрахунок виплачених сум індексації грошового забезпечення та поінформовано, що базовий місяць для розрахунку індексації є червень 2014 року.

Ухвалою від 06.05.2025 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

07.05.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача-3 (ВЧ НОМЕР_3 ) просив в задоволенні позову відмовити повністю, при цьому зазначив, що відповідно до частини 6 статті 5 Закону № 1282-ХІІ та абзацу 11 пункту 6 Порядку № 1078 проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік, що також свідчить про надання законодавцем виключних дискреційних повноважень саме роботодавцеві в частині нарахування та виплати індексації.

16.05.2025 до суду надійшла заява, у якій представник відповідача-1 (ВЧ НОМЕР_1 ) просив залишити позов без розгляду, зазначивши, що саме в момент розрахунку при звільненні з органу Державної прикордонної служби України (згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 від 04.01.2023 № 1378-ос), позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Разом з цим, позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою лише 01.05.2025, тобто більш ніж через 2 роки після того, як дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Окрім цього, позивач не надав суду жодних доказів, що підтверджують його перебування у відрядженнях, пов`язаних із здійсненням заходів, спрямованих на оборону України від російської агресії у період з 04.01.2023 по день звернення до суду.

Також 16.05.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача-1 (ВЧ НОМЕР_1 ) просив в задоволенні позову відмовити повністю, при цьому зазначив, що відповідач-1 здійснив розрахунок індексації грошового забезпечення за періоди з 01.01.2016 по 04.03.2016 та з 25.10.2017 по 22.12.2017 з урахуванням червня 2014 року як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки у червні 2014 року відбулось підвищення грошових доходів Позивача за рахунок збільшення розміру посадового окладу у зв`язку з отриманням чергового військового звання.

Крім того, звернув увагу, що на момент звільнення з органів Державної прикордонної служби України позивач не перебував на відповідних видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку із чим вважає, що відповідач-1 не зобов`язаний здійснювати розрахунок з позивачем, оскільки той не був на забезпеченні військової частини НОМЕР_1 на момент звільнення з органу Державної прикордонної служби України.

26.05.2025 до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача-2 (ВЧ НОМЕР_2 ) просив в задоволенні позову відмовити повністю, з підстав аналогічних, що зазначені у відзиві відповідача-1. Також вказав, зокрема що відповідач-2 здійснив розрахунок індексації грошового забезпечення за періоди з 04.03.2016 до 25.10.2017 з урахуванням червня 2014 року як базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення, оскільки у червні 2014 року відбулось підвищення грошових доходів позивача за рахунок збільшення розміру посадового окладу у зв`язку з отриманням чергового військового звання.

Крім того, також просив залишити позов без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

05.06.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій вказав на необґрунтованість відзивів відповідачів.

Щодо заяв представників відповідача-2 та відповідача-3 про залишення позову без розгляду, суд врахував таке.

Ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголосив, що положення статті 233 Кодексу законів про працю України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22, від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22, від 07.09.2023 у справі № 280/1340/23.

Суд врахував, що до 18.07.2022 положення статті 233 КЗпП України не обмежували строком звернення право особи на звернення із заявою про вирішення трудового спору, у зв`язку із чим позовні вимоги за спірний період не обмежені строком звернення до суду.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суд у складі судової палати у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23, відповідно до якої Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин).

З урахуванням зазначеного, заяви представників відповідача-2 та відповідача-3 про залишення позову без розгляду не можуть бути задоволені.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що позивач проходив військову службу у Державній прикордонній службі України:

- у період з 01.01.2016 до 03.03.2016 у ВЧ НОМЕР_1 ;

- з 04.03.2016 до 24.10.2017 у ВЧ НОМЕР_2 ;

- з 25.10.2017 до 21.12.2017 у ВЧ НОМЕР_1 ;

- з 22.12.2017 до 28.02.2018 у ВЧ НОМЕР_3 .

Згідно розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 до 21.12.2017 (а.с. 43) базовий місяць для нарахування індексації червень 2014 року.

На звернення позивача ВЧ НОМЕР_3 листом від 07.02.2025 № 09/М-4/33 повідомила про те, що індексацію грошово забезпечення нараховано та виплачено згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доход населення. Правові підстави для здійснення її перерахунку у Головному центрі відсутні.

Дії відповідачів щодо нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2008 з встановленням базового місяця - червень 2014 року позивач вважає протиправними, а тому звернувся в суд з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII).

Відповідно до ст. 12 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Приписами ст. 2 Закону № 1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. ст. 4, 6 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено постанову Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення від 17.07.2003 № 1078 (далі Порядок № 1078), пунктом 2 якого визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Згідно п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 закріплено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (вказана норма застосовується із 01.12.2015).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2018 № 141 внесено зміни у вищевказаний пункт та викладено його в такій редакції: виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 18 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних вище нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Важливим моментом у розгляді цієї справи є визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовця.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 07.11.2007 № 1294 (далі Постанова № 1294), якою було затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 Постанови № 1294, вона набрала чинності з 01.01.2008.

Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01.03.2018.

Тобто, з 01.12.2015 базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є січень 2008 року.

Суд наголошує на тому, що суб`єкт владних повноважень, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах законодавства.

Наявність у відповідачів повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відповідачі у спірний період повинні були застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені порядком № 1078.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 380/1730/22, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19 та від 21.01.2021 у справі № 160/35/20, у постановах від 28 червня 2022 року у справі № 420/4841/21, від 12 травня 2022 року у справі № 200/7006/21, від 23 червня 2022 року у справі № 120/2399/21-а.

З урахуванням зазначеного, доводи відповідачів у відзивах на позов про те, що у спірних правовідносинах базовим місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення є червень 2014 року, суд вважає необґрунтованими.

Суд встановив, що матеріали справи містять докази нарахування та виплати позивачу індексації за період з 01.01.2016 до 21.12.2017, обчисленої з урахуванням базового місяця червень 2014 року. У свою чергу, за період із 01.01.2018 до 28.02.2018 індексація не нараховувалась взагалі.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачі порушили право позивача на отримання індексації грошового забезпечення у належному розмірі та доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідачів щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період, з встановленням базового місяця - січень 2008 року.

Під час обрання способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України Про судовий збір та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 122, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 03.03.2016, з 25.10.2017 до 21.12.2017 із встановленням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_4 Р нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 до 03.03.2016, з 25.10.2017 до 21.12.2017 із встановленням базового місяця січень 2008 року та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 04.03.2016 до 24.10.2017 із встановленням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_5 Р нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 04.03.2016 до 24.10.2017 із встановленням базового місяця січень 2008 року та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 22.12.2017 до 28.02.2018 із встановленням базового місяця січень 2008 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 22.12.2017 до 28.02.2018 із встановленням базового місяця січень 2008 року та виплатити індексацію грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 );

2) відповідач-1 Військова частини НОМЕР_4 Р ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 );

3) відповідач-2 Військова частини НОМЕР_5 Р ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 );

4) відповідач-3 Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 07.07.2025.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК