Справа № 134/834/25
Суддя: Кантониста О. О.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 134/834/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 липня 2025 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Кантонистої О.О.

за участю секретаря судового засідання Франко О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

встановив:

26 травня 2025 року до Крижопільського районного суду Вінницької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Глушкова О.І., до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 2/25/162 від 11 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що постановою № 2/25/162 від 11 березня 2025 року, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме за те, що він не мав при собі військово-облікового документа.

Дану постанову сторона позивача вважає незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення обставин справи, внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Представник позивача вказує, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 та має військово-обліковий документ військовий квиток серії НОМЕР_1 , виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 01 грудня 1986 року. Місце його проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , однак більше 20 років він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У військовому квитку позивача проставлено відмітку про прийняття на облік та зняття з обліку по Тернівській сільській раді у 1992 році, а з 1997 року по Крижопільській селищній раді. Таким чином, позивач не ухилявся від військового обліку, вчасно повідомив про зміну місця свого проживання та вказана інформація є в наявності у відповідача.

Так, 26 лютого 2025 року близько 11 год. 00 хв. позивач вийшов з дому в с. Тернівка та направився до місцевого магазину, щоб купити хліба. По дорозі його зупинив працівник поліції та запитав у нього документи, а саме: паспорт та військово-обліковий документ. Позивач надав паспорт, при цьому пояснив, що військовий квиток випадково залишив вдома, оскільки вийшов у магазин неподалік, та запропонував працівнику поліції пройти до нього додому, щоб він міг взяти військовий квиток. Однак, працівник поліції відмовився та повідомив, що позивач вчинив правопорушення і має проїхати з ним до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу. Того ж дня позивача було доставлено до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 та складено відносно нього протокол № 2/25/162 про адміністративне правопорушення. З вказаним протоколом та постановою позивач не погоджується, оскільки мобілізаційного законодавства не порушував, а розгляд справи уповноваженими особами здійснювався формально, без взяття до уваги його пояснень та фактичних обставин справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що 26.02.2025 року було встановлено, що у військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 відсутній при собі військово-обліковий документ під час дії воєнного стану. В оскаржуваній постанові вказано, що 26.02.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , оператором групи документального забезпечення солдатом ОСОБА_3 було встановлено, що у військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був відсутній при собі військово-обліковий документ. Однак, зазначені обставини не відповідають дійсності, оскільки позивача було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу працівником поліції, а відсутність при собі військового квитка було виявлено в с. Тернівка.

З огляду на викладене, представник позивача просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 28 травня 2025 року позивачу поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10 год. 00 хв. 05 червня 2025 року. Окрім того, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином завірені копії матеріалів справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (постанова № 2/25/162 від 11.03.2025 року).

Протокольною ухвалою Крижопільського районного суду від 05 червня 2025 року розгляд справи було відкладено на 10 год. 00 хв. 20 червня 2025 року через ненадходження від ІНФОРМАЦІЯ_4 витребуваних судом доказів.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 20 червня 2025 року розгляд справи було відкладено на 14 год. 00 хв. 03 липня 2025 року та повторно витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_4 належним чином завірені копії матеріалів справи щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП (постанова № 2/25/162 від 11.03.2025 року).

В судове засідання 03 липня 2025 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник позивача адвокат Глушкова О.І. подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не подав, ухвала суду про витребування доказів відповідачем не виконана.

Суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін, оскільки неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 26 лютого 2025 року оператором групи документального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 солдатом ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення № 2/25/162 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Згідно вказаного протоколу, 26 лютого 2025 року було встановлено, що у військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_1 відсутній при собі військово-обліковий документ під час дії воєнного стану. Відповідно до абз. 2 пп. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`явити їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон. Своєю бездіяльністю ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

11 березня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_4 полковник ОСОБА_2 виніс постанову № 2/25/162 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн. Зі змісту постанови слідує, що 26 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , оператором групи документального забезпечення солдатом ОСОБА_3 було встановлено, що у військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , був відсутній при собі військово-обліковий документ, чим ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 2 пп. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених Постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487 (зі змінами).

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанови та закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ст. 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідальність за ч. 1 ст. 210 КУпАП настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, за ч. 3 ст. 210 КУпАП за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період .

Так, відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Відповідно до п.п. 10-1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Процедура перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних і резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи, організація медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби закріплена Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.

Відповідно до п. 25 вказаного Порядку громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з п. 49 Порядку у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

З аналізу вищевказаних правових норм слід зробити висновок, що призовники, військовозобов`язані та резервісти зобов`язані не лише мати військово-обліковий документ як такий, а мати відповідний документ при собі та пред`являти його за вимогою уповноважених осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23 зазначила, що, звертаючись до суду, позивач самостійно визначає в позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Своєю чергою, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач надав копію свого військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 01 грудня 1986 року. Разом з тим, відсутність у позивача при собі військово-облікових документів за вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин не заперечується стороною позивача. У протоколі позивач вказав, що у нього є військовий квиток, але він знаходиться вдома.

Відтак, посилання сторони позивача на те, що відсутність при собі військово-облікового документа не утворює складу адміністративного правопорушення, оскільки позивач лише вийшов в магазин, що знаходиться неподалік його місця проживання, суд визнає помилковим, оскільки вищезазначеними правовими нормами встановлено чіткий обов`язок громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського. Наявність військового квитка за місцем проживання не є обставиною, яка звільняє особу від зазначеного обов`язку. Перевірка таких документів є об`єктивною необхідністю в процесі виконання органами військового управління функції мобілізації військовозобов`язаних осіб з огляду на перебування України в умовах воєнного стану внаслідок збройної агресії російської федерації.

Разом з тим, суд враховує, що 11 жовтня 2024 року набув чинності наказ №?532 від 6 серпня 2024 року, у якому Міністерство оборони України затвердило Інструкцію із застосування територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- та відеофіксації. Відповідно до вказаної Інструкції уповноважені представники ТЦК та СП під час перевірки військово-облікових документів, фіксування порушень, мають застосовувати технічні прилади і технічні засоби, що мають функції автоматичної фото- та відеофіксації. Під час здійснення фото- та відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки уповноваженим представником ТЦК та СП військово-облікових документів портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях або іншим способом, який забезпечує відеозйомку.

Згідно оскаржуваної постанови 26 лютого 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , оператором групи документального забезпечення солдатом ОСОБА_3 було встановлено, що у військовозобов`язаного ОСОБА_1 був відсутній при собі військово-обліковий документ. Проте, доказів здійснення фото- та відеофіксації процесу перевірки у позивача військово-облікових документів відповідачем не надано, посилань на здійснення такої фіксації у протоколі про адміністративне правопорушення не наведено, будь-яких доказів порушення до протоколу не долучено. Таким чином, незрозуміло на підставі яких саме доказів було зроблено висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, адже протокол про адміністративне правопорушення за своєю правовою природою не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України 01.01.2024 р. № 3.

Згідно п. 6 розділу ІІ вказаної Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Винесення постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, що підтверджується постановою Верховного Суду у справі № 357/10134/17 від 23.10.2019 року, подібні постанови підлягають скасуванню.

Суд дійшов висновку, що відповідачем неповно досліджено матеріали справи при винесенні оскаржуваної постанови, що є безумовною підставою для скасування постанови в такій справі, втім суд у даній справі не може підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та надавати оцінку виявленим порушенням за відсутності належного розгляду таких відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 2/25/162 від 11 березня 2025 року, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, відносно позивача надіслати на новий розгляд до компетентного органу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині закриття провадження у справі, оскільки це питання підлягає з`ясуванню органом (посадовою особою), який уповноважений розглядати справи вказаної категорії під час нового розгляду у порядку, встановленому КУпАП.

Скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 10 квітня 2023 року у справі № 510/248/17 та від 18 листопада 2021 року у справі № 185/8460/16-а.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП та направлення справи на новий розгляд до компетентного органу.

Пунктом 5 частини 1 статті 244 КАС України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.08.2020 у справі № 440/3005/19 зазначив, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову немайнового характеру не застосовується. У таких випадках судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Згідно з матеріалами справи позивачем ОСОБА_1 за подання вказаного позову сплачено судовий збір в розмірі 484 грн. згідно із квитанцією про сплату № 6509-7071-6470-9212 від 25.05.2025. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 139 КАС України 1/2 частина вказаної суми підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 241-245, 271, 286, 293 КАС України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову № 2/25/162, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 11 березня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн., - скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, відносно ОСОБА_1 надіслати на новий розгляд до компетентного органу - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 242 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя