Справа № 420/11334/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) (далі в/ч НОМЕР_1 ), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому ОСОБА_1 , грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб в розмірі 60446,44 грн, що був утриманий з його донарахованого грошового забезпечення, яке йому було виплачено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/28623/24, протиправною;

стягнути з в/ч НОМЕР_1 60446,44 грн грошової компенсації для відшкодування суми податку на доходи фізичних осіб, що був утриманий з донарахованого грошового забезпечення йому ОСОБА_1 , яке було виплачено йому на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/28623/24, на його користь.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2025 відповідач на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 у справі №420/28623/24 виплатив йому грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 року зі збільшеного посадового окладу та окладу за військовим званням. Проте таку виплату здійснено з утриманням податку з доходів фізичних осіб (далі ПДФО) у сумі 60446,44 грн.

Позивач зазначив, що на підставі положень постанови КМУ від 15.01.2004 №44 та п.168.5 ст.168 ПК України військовослужбовець, звільнений з військової служби, має право на виплату грошової компенсації за утриманий ПДФО з грошового забезпечення в період проходження ним військової служби.

Вважає, що він не може бути позбавлений права на компенсацію суми ПДФО, оскільки несвоєчасна виплата грошового забезпечення у належному розмірі (не в день звільнення позивача та проведення з ним розрахунку) сталася з вини відповідача.

Позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити в задоволенні позову, зазначивши, що п.168.5 ст.168 ПК України передбачено компенсацію ПДФО за грошове забезпечення, одержане військовослужбовцями у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

До того ж, пунктом 4 Порядку, затвердженого постановою КМУ №44 від 15.01.2004 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Представник зазначив, що в/ч НОМЕР_1 проводився перерахунок та виплата грошового забезпечення на виконання рішення суду, а не виплачувалося саме грошове забезпечення, тому ця виплата не є грошовим забезпеченням та не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби, а має характер разової виплати. Відтак на неї не поширюються положення п.168.5 ст.168 ПК України, а також положення Порядку №44 щодо компенсації сум ПДФО.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що остаточна дата закінчення проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 є 10 липня 2024 року. Однак днем фактичного розрахунку є 07.03.2025 року, оскільки саме тоді відповідачем виплачено належні суми грошового забезпечення. В такому разі утримане ПДФО із сум грошового забезпечення підлягає компенсації.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 08.08.2019 року.

Згідно з витягом з послужного списку позивач в період з 23.11.2018 по 12.07.2014 року проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 №355-ОС від 10.07.2024 року ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, у зв`язку зі звільненням на підставі п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме за станом здоров`я - за наявності інвалідності.

Позивач, вважаючи, що йому виплачувалось грошове забезпечення не в повному розмірі, звертався до суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/28623/24, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та на 01.01.2023 у відповідні роки на відповідний тарифний коефіцієнт. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок з 29.01.2020 по 19.05.2023 сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань ОСОБА_1 , з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до пункту 4 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання рішення суду від 31.10.2024 по справі №420/28623/24 в/ч НОМЕР_1 07.03.2025 року виплачено позивачу 258576,47 грн грошового забезпечення.

Згідно з довідками-розрахунками перерахунків грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 позивачу нараховано:

1) за період з 29.01.2020 по 31.12.2020 - 37210,87 грн. Утримано: військовий збір 1860,54 грн та ПДФО 6697,96 грн. Всього до виплати 28652,37 грн;

2) за період 01.01.2021 по 31.12.2021 - 72821,30 грн. Утримано: військовий збір 3641,07 грн та ПДФО 13107,83 грн. Всього до виплати 56072,40 грн;

3) за період 01.01.2022 по 31.12.2022 120554,12 грн. Утримано: військовий збір 6027,71 грн та ПДФО 21699,74 грн. Всього до виплати 92826,68 грн;

4) за період 01.01.2023 по 19.05.2023 105227,30 грн. Утримано: військовий збір 5261,37 грн та ПДФО 18940,91 грн. Всього до виплати 81025,02 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати під час виплати грошового забезпечення на виконання рішення суду компенсації ПДФО у розмірі 60446,44 грн, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошова компенсація), визначено Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі Порядок №44).

Пунктами 2, 3 Порядку №44 передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пунктами 4, 5 Порядку №44 передбачено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 27.07.2023 у справі №380/813/22 зазначив, що аналіз п.2-3 Порядку №44 дає підстави для висновку, що грошова компенсація сум ПДФО, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення.

Також у постанові від 26.03.2020 по справі №813/189/18 Верховний Суд зазначив, що компенсація ПДФО відноситься до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту громадян, зокрема, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. Верховний Суд дійшов висновку, що нарахування та виплата грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку позивачу має бути проведена відповідачем з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.

Аналогічний підхід застосований Верховним Судом у постанові від 27.07.2023 у справі №380/813/22.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд по цій справі враховує правовий висновок Верховного Суду та вважає, що компенсація ПДФО як окрема гарантія соціального захисту осіб рядового і начальницького складу підлягає нарахуванню та виплаті одночасно з виплатою грошового забезпечення, на яке військовослужбовець мав право.

При цьому, суд не приймає доводи в/ч НОМЕР_1 , що ПДФО не підлягає компенсації, у зв`язку з тим, що виплата грошового забезпечення на виконання рішення суду не пов`язана з виконанням обов`язків несення служби, оскільки суд на підставі ч.5 ст.242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.06.2020 у справі №825/761/17.

Так у справі №825/761/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки при належному виконанні відповідачем своїх зобов`язань та виплаті позивачу грошової допомоги при звільненні в повному розмірі грошова компенсація у розмірі суми ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, мала бути виплачена позивачу одночасно з виплатою йому грошової допомоги при звільненні за наявності у позивача статусу військовослужбовця.

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 29.07.2020 у справі №814/142/17.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації сум ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/28623/24.

Позивач у змісті позову просить захистити його право шляхом стягнення з відповідача суми утриманого ПДФО в розмірі 60446,44 грн.

Враховуючи, що предметом спору є право позивача на нарахування та виплату відповідної компенсації, а також те, що така компенсація йому не була нарахована, а стягнення можливе лише щодо вже нарахованих сум, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення таких коштів є передчасними.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію сум ПДФО, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/28623/24.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 7, 9, 139, 241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загону морської охорони) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/28623/24.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 загін морської охорони) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення, яке нараховане на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.10.2024 по справі №420/28623/24.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва