Справа № 509/3310/25
Суддя: Козирський Є. С.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/3310/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Козирського Є.С.,

при секретарі Лепешенковій В.А.,

за участю :

представника позивача Риженко Д.О.,

представника відповідача Коперсака В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №641 від 21.05.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

До Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся представник позивача з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови №641 від 21 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, мотивуючи ти, що позивач знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 . 30 січня 2025 року позивач з визначеним статусом солдат, отримав від відповідача направлення для встановлення придатності до проходження військової служби. Того ж дня відповідачем було надано позивачу повістку №87 для проходження ВЛК на 18 лютого 2025 року. З вказаного числа позивач почав проходити ВЛК, термін якого постійно продовжувався, про що свідчать відмітки на повістці №87. 21 травня 2025 року позивач вчергове прибув до відповідача, де відносно нього був складений протокол №641 за те, що він 21 травня 2025 року о 16-05 при перевірці документів позивача було встановлено, що він перебуває на обліку у відповідача. Разом з тим, позивач не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487. Коли буде розглядатись матеріали справи вказаний протокол таких відомостей не мав. Позивач продовжив проходити ВЛК. 10 червня 2025 року позивач вчергове прибув до відповідача де йому було надано примірник оскаржуваної постанови. Відповідно до змісту вказаної постанови №641 вона була складена за те, що позивач, 21 травня 2025 року о 16-05 прибув до відповідача. При перевірці документів позивача було встановлено, що він перебуває на обліку у відповідача. Разом з тим, позивач проходив ВЛК та не з`явився по повістці 18 травня 2025 року (так зазначено в оригіналі), та не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" п.8 та 10 ч.1 додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487. Підпису особи, яка вказану постанову винесла вказаний примірник постанови не містив.

Зазначив, що не погоджується із зазначеною постановою, вважає себе невинним, постанову №641 від 21 травня 2025 року вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин справи. Оскаржувана постанова складена не начальником відповідача; оскаржувана постанова не містить підпису особи, яка її виносила; оскаржувана постанова не містить дати та часу вчинення правопорушення; відсутні відомості, що саме складений відносно позивача протокол було передано на складання оскаржуваної постанови. Встановлені протоколом дії, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення істотно відрізняються від дій, які зазначені в оскаржуваній постанові. Так, протоколом було встановлено, що позивач не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487, а оскаржуваною постановою встановлено, що позивач проходив ВЛК та не з`явився по повістці 18 травня 2025 року (так зазначено в оригіналі), та не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" п.8 та 10 ч.1 додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487. Протокол не містить жодного доказу вчинення позивачем будь-якого правопорушення. Позивачу було вручено лише одну повістку від 30 січня 2025 року для необхідності з`явитись 18 лютого 2025 року для проходження ВЛК. Жодних повісток про необхідність явки на 18 травня 2025 року позивач не отримував і такі повістки позивачу не надходили.

Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.06.2025 року було відкрито провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з`явився, просив відмовити в задоволенні позову, відзиву на адміністративний позов не надав, хоча ухвалу, позов з додатками отримав, що підтверджується журналом кореспонденції суду та підписом на супровідному листі суду

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і отримані докази, суд дійшов наступних висновків.

В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає Закон від 25.03.1992 року № 2233-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч. 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Судом встановлено, що 21 травня 2025 року оскаржуваною постановою №641 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. за те, що позивач проходив ВЛК та не з`явився по повістці 18 травня 2025 року (так зазначено в оригіналі), та не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" п.8 та 10 ч.1 додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487.

З матеріалів справи вбачається, що винесенню оскаржуваної постанови передувало складення протоколу про адміністративне правопорушення № 641 від 21 травня 2025 року. Проте протоколом було встановлено, що позивач не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487.

Отже, встановлені протоколом дії, які свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення істотно відрізняються від дій, які зазначені в оскаржуваній постанові.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.1 ст. 210 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку .

Відповідно до ч.3 ст. 210 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період та тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою статті 8 КУпАП визначено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

За приписами ч. 2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Постанова винесена на підставі формального тлумачення без аналізу фактичних обставин, що є грубим порушенням принципу індивідуального підходу до справедливості, закріпленого уст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Окрім того позивач посилається на положення статей 210,210 - 1цьогоКодексу, які не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Крім того позивач вказує, що ні в протоколі про адміністративне правопорушення, ні в оскаржуваній постанові не вказано, які ж саме «оновлені військово-облікові дані» не надав позивач, і що саме ці дані унеможливлюють отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Склад правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 210 КУпАП, вимагає наявності вини як у формі умислу, так і у формі необережності, а отже усвідомлення особою неправомірності своїх дій або бездіяльності та бажання вчинити це.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови №641 позивач 21 травня 2025 року о 16-05 прибув до відповідача. При перевірці документів позивача було встановлено, що він перебуває на обліку у відповідача. Разом з тим, позивач проходив ВЛК та не з`явився по повістці 18 травня 2025 року (так зазначено в оригіналі), та не надав оновлені військово-облікові дані, чим порушив вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" п.8 та 10 ч.1 додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487.

При цьому Позивач наголошував, що жодних повісток про необхідність явки на 18 травня 2025 року позивач не отримував і такі повістки позивачу не надходили, не надавав пояснень, не підписував постанову № 641 та не був присутнім при винесені оскаржуваної постанови, що вказує на формальність процедури. Усе це на думку позивача свідчить про відсутність суб`єкта і суб`єктивної сторони правопорушення, а отже неможливість притягнення до адміністративної відповідальності.

Стаття 235 КУпАП містить положення про те, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а дійшов висновків, що закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури.

З огляду на вищезазначене, оскільки Відповідачем при винесені оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення проведено за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, за відсутності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи, а відтак не з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, відповідно до ст. 77 КАС України, належним способом захисту порушеного права Позивача у даному випадку є скасування оскаржуваної постанови.

Згідно з ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з цим, суд бере до уваги, що за приписам п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, у разі скасування рішення суб`єкта владних повноважень має закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 641 від 21 травня 2025 року за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення на громадянина ОСОБА_1 штрафу у сумі 17000 грн. є такою, що винесена з численними порушеннями вимог діючого законодавства, є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. ст.2,5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністратвиний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №641 від 21.05.2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №641 від 21.05.2025 року у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17 000,00грн., винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду на протязі тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 07.07.2025 року.

Суддя Є. С. Козирський