Справа № 126/195/25
Суддя: Гуцол В. І.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/195/25

Провадження № 2-а/126/29/2025

"04" липня 2025 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення з тих підстав, що як стверджує постановою № 691 від 31.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у виді накладення штрафу в сумі 17000 грн. Стверджує, що 23.12.2024 він дізнався, що перебуває у невідомому йому розшуку в базі ТЦК. В зв`язку з цим того дня він відвідав перший відділ ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою встановлення обставин перебування в розшуку. Працівникам ІНФОРМАЦІЯ_3 він показав довідку, видану військовозобов`язаному або особі, яка призовними комісіями визнана такою, що не підлягає призову до лав Збройних сил і не підлягає військовому обліку серія НОМЕР_1 . Незважаючи на надані ним документи відповідач склав протокол про адміністративне правопорушення № 15360 від 23.12.2024, з яким він не погодився та зазначив про це в протоколі. Про обставини які відбулися 03.07.2024 та запропоновану відповідачем повістку № 593 та про те, що йому необхідно було з`явитися до відповідача 04.07.2024 о 9 год. 00 хв. йому нічого невідомо. Також йому невідомо про акт відмови від повістки від 03.07.2024 за № 6528/24.

Відповідач в протоколі № 15360 від 23.12.2024 зазначив, що станом на 03.07.2024 відповідачем складено акт фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджувальних документів про поважність причин неявки за викликом. Він не прибув особисто до ІНФОРМАЦІЯ_3 в відведений семиденний термін для подання підтверджувальних документів про поважність причин неявки за викликом, а лише 23.12.2024 він був розшуканий працівниками відділення поліції № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області та доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 в порядку адміністративного затримання, як такий, що вчинив адміністративне правопорушення передбачене статтею 210-1 КУпАП.

Стверджує, що зазначені обставини не відповідають дійсності, будь-яких адміністративних затримань відносно нього поліція не проводила та не доставляла його до відповідача. Тобто, відповідач свідомо складає неправдивий протокол про адміністративне правопорушення з подальшим притягненням його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 статті 210-1 КУпАП.

Під час винесення постанови що оскаржується посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 було грубо порушено приписи ст. 268 КУпАП, зокрема - йому не надане право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

За приписами ст. 248 КУпАП - розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

З постанови не вбачається, де розглядалася справа, зокрема постанову склав начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані обставини не в повній мірі відповідають ст. 235 КУпАП - від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Разом з тим відповідачем грубо порушено приписи ст. 276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Адміністративними комісіями справи про адміністративні правопорушення розглядаються за місцем проживання порушника. При винесені постанови відповідачем недотримано приписи ст. 280 КУпАП. зокрема нез`ясовано, чи було ним вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Окрім того, звертає увагу суду, що протокол про адміністративне правопорушення відносно нього складений головним спеціалістом відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_4 службовцем ЗСУ з порушенням Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МОУ № 3 від 01.01.2024 (далі Інструкція). Адміністративне правопорушення, на думку відповідача сталося 03.07.2024, разом з тим протокол про адміністративне правопорушення складений тільки 23.12.2024, що вказує на його недійсність.Отже, неналежне оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, невідповідність постанови по справі про адміністративне правопорушення фактичним обставинам, свідчать про недоведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності № 691 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 17 000,00 гривень, стягнути на його користь судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким

вважає, що позовна заява є безпідставною, позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з нижче наведеного.

Позивач є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в першому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджуються даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відтак на нього, як на військовозобов`язаного, поширюють свою дію вимоги Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Закону України «Про оборону України» в частині виконання військового обов`язку в запасі, що включає обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду тощо. 03.07.2024 позивачу, відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України» та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 No 65/2022 «Про загальну мобілізацію» (в чинній редакції), було запропоновано отримати повістку № 593 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09 год. 00 хв. 04.07.2024. Проте позивач, будучи ознайомленим зі змістом повістки та зі своїми обов`язками, як військовозобов`язаного, відкрито відмовився від її отримання, що підтверджується актом фіксування відкритої відмови військовозобов`язаного від отримання повістки від 03.07.2024 за вхідним № 6528/24. 04.07.2024 позивач, будучи повністю обізнаним з необхідністю свого прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 на вказані у повістці час та дату, чим порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 17 Закону України «Про оборону України», що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним № 6616/8 від 04.07.2024. Крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вхідним № 6713/2 від 07.07.2024 та в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом станом на сьому добу за вхідним No 7062/3 від 11.07.2024.

16.07.2024 за вих. № 3162 на адресу відділу поліції No1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було направлено звернення щодо доставлення

позивача, який вчинив адміністративне правопорушення за статтею 210-1 КУпАП, до ІНФОРМАЦІЯ_5 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 23.12.2024, на виконання звернення від 16.07.2024, працівниками ВП № 1 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області було доставлено позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, де старшим офіцером відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_3 , уповноваженою складати протоколи про адміністративні правопорушення наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 No 822 від 25.12.2023, на підставі статей 235, 254, 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення було складено протокол № 691 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (за вхідним № 15360 від 23.12.2024) відносно позивача, згідно якого він порушив вимоги абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.ч. 1, 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та ст. 17 Закону України «Про оборону України», а саме 03.07.2024 ОСОБА_1 було запропоновано отримати повістку No593 про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09:00 год. 04.07.2024, проте ОСОБА_1 , будучи ознайомленим зі змістом повістки, відмовився від її отримання, що підтверджується актом фіксування відмови від отримання повістки від 03.07.2024 за вхідним No6528/24. Відповідно до статті 65 Конституції України на громадян України покладений обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності держави, та відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані прибувати за викликом районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження медичного огляду, проте громадянин ОСОБА_1 проігнорував дані вимоги та не прибув за викликом, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного по повістці за вхідним № 616/8 від 04.07.2024, крім того, протягом трьох діб від визначеної у повістці дати прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив про причини неявки шляхом безпосереднього звернення або в будь-який інший спосіб, що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом, станом на третю добу за вхідним № 6713/2 від 07.07.2024 та в подальшому у семиденний термін не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зафіксовано актом фіксування неприбуття військовозобов`язаного для подання підтверджуючих документів про поважність причин неявки за викликом станом на сьому добу за вхідним № 7062/3 від 11.07.2024, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 210-1 КУпАП. Просить позовну заяву залишити без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Від представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовну заяву залишити без задоволення.

Судом на підставі ч.4 ст. 229 КАСУ зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснювався у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 31.12.2024 постановою № 691 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн.

Позивач заперечує факт вручення йому повістки, також зазначає, що жодних підтверджуючих доказів вручення йому повістки немає.

Згідно з п.40 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Відповідно до абз. 1 п. 41 постанови Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 про «Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

- у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки.

Задля встановлення усіх суттєвих обставин в справі, судом було направлено ІНФОРМАЦІЯ_1 запит від 11.03.2025 № 126/195/25/105/2025 з вимогою надати наявні фото, відео докази вручення повістки ОСОБА_1 або відеозапис відмови від одержання повістки № 593, яка стала підставою винесення ІНФОРМАЦІЯ_6 постанови № 691 від 31.12.2024. Представником відповідача 13.03.2025 запит було отримано, однак він був залишений без відповідного реагування.

Судом взято до уваги те, що ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період.

Згідно із абзацом 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указами Президента України № 64/2022 та № 69/2022 від 24.02.2022 року в Україні оголошено воєнний стан та загальну мобілізацію, які діють і по цей час. Тобто, на дату винесення оскаржуваної постанови в Україні діяв особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані позивачем докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Як визначено у ст. 1 Конституції України - Україна є правова держава, а в силу її ст. 8 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України). Суддя є незалежним та керується верховенством права (ст. 129 Конституції України). Разом з тим, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник відповідача мав можливість надати належні та допустимі докази відмови позивача від отримання повістки № 294 від 22.05.2024, однак не надав їх суду.

Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23- рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Так, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення, а лише тільки вказує на нього. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має вагомі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України», і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови, відповідачем не спростовані.

Тому суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVTN AND OTHERS v. UKRAINE. № 4909/04, § 58, ССПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст. 139 КАС України 484,48 гривні стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 8, 9, 10, 71-79, 194, 229, 268, 241-246, 270-272, 286 КАС України, ст. ст. 7, 9, 122, 247 ч.1 п.1, 251, 254-256, 283, 286, 294, 317, 317-1 КУпАП, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Постанову № 691 від 31.12.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у виді штрафу в розмірі сімнадцяти тисяч гривень скасувати.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_8 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. І. Гуцол