Справа № 120/13894/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13894/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Вільчинський Олександр Ванадійович

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

07 липня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

Визнати протиправною бездіяльність комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" та суб`єкта владних повноважень Нечаєва Олександра Валентиновича щодо ненадання належно оформленої відмови та відмови у наданні запитуваної інформації ОСОБА_1 .

Зобов`язати комунальне підприємство "Вінницька транспортна компанія" повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 03.09.2024 за вх. №К-27 та надати ОСОБА_1 повну відповідь на запит від 03.09.2024 за вх. №К-27 із урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання повторно розглянути запит ОСОБА_1 від 03.09.2024 за вх. №К-27 та надати ОСОБА_1 повну відповідь на запит від 03.09.2024 за вх. №К-27 із урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 25.12.2024 позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що КП «Вінницька транспортна компанія», будучи господарюючим суб`єктом заснованим на комунальній власності не являється суб`єктом владних повноважень та не виконує делеговані повноваження, про що свідчить Висновок науково-правової експертизи з питання права на доступ до публічної інформації від 24 квітня 2024 року, а тому, підстави для надання запитуваної позивачем інформації відсутні.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 02.09.2023 позивач звернувся до відповідача із запитом на публічну інформацію щодо надання копії документа в частині кваліфікаційних вимог до посади начальника відділу експлуатації по тролейбусу, який зареєстровано 03.09.2024 за №К-27.

КП "Вінницька транспортна компанія" Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради надано відповідь від 09.09.2024 № 1244, якою відмовлено у задоволенні запиту, оскільки запитувана інформація не відповідає ознакам публічної, а відтак не підлягає наданню в порядку, передбаченому Закону України "Про доступ до публічної інформації". При цьому, зазначено, що КП «Вінницька транспортна компанія» вважає за можливим, повідомити, що до посади начальник відділу експлуатації по тролейбусу на підприємстві встановлено наступні кваліфікаційні вимоги: наявність вищої або середньо-спеціальної освіти, досвід роботи в галузі міського електротранспорту не менше 5 років.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу в наданні інформації про надання копії документа в частині кваліфікаційних вимог до посади начальника відділу експлуатації по тролейбусу.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

За приписами частини другою статті 5 Закону України «Про захист персональних даних» не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 20 січня 2012 року у справі № 1-9/2012, на яке посилається відповідач в листі від 27.05.2024 року №681, даючи офіційне тлумачення частин першої, другої статті 32 Конституції України, вказав, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме : національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, тощо, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійснення функцій держави або органів місцевого самоврядування. Вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім`ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Парламентська Асамблея Ради Європи у своїй Резолюції від 25 грудня 2008 року № 1165 (1998) вказала, що публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, автоматично збільшує рівень тиску на приватність їхнього життя (пункт 6). Згідно із законодавством України не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного Закону (частина шоста статті 6 Закону № 2939-VI); персональні дані, зазначені у декларації про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, оформленій за формою і в порядку, встановленими Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції" (частина третя статті 5 Закону України від 1 червня 2010 року № 2297-VI "Про захист персональних даних") (пункт 3.3 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційного Суду України).

Тому суди повинні мати на увазі, що така інформація, зокрема, може міститися в наказах про відпустку чи відрядження, наказах про призначення чи звільнення особи. Такою також є інформація з особових справ, яка свідчить про дотримання особою, що займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлених кваліфікаційних чи інших обов`язкових для займання цієї посади вимог, інформація про притягнення до юридичної відповідальності за неналежне виконання посадових (службових) обов`язків.

Таким чином, у разі, якщо до посади, пов`язаної з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлені кваліфікаційні чи інші обов`язкові для займання цієї посади вимоги, такі як освіта, досвід роботи, знання іноземної мови, відсутність судимості тощо, така інформація не є конфіденційною.

Відповідно до частини 1 статті 13 цього Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків та юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

За змістом статті 23 Закону № 2939-VI, рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 23 Закону № 2939-VI).

Відповідно до статті 24 Закону № 2939-VI, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень: 1) ненадання відповіді на запит; 2) ненадання інформації на запит; 3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію; 4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону; 5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації; 6) несвоєчасне надання інформації; 7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом; 8) нездійснення реєстрації документів; 9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Відповідно до пункту 2.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації" від 29.09.2016 року № 10 роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, як, зокрема, комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Згідно із статтею 78 ГК України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Встановлено, що Вінницька транспортна компанія є комунальним підприємством, єдиним засновником якого є Вінницька міська рада. Інформація про це міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Тому, відповідно до ст. 78 Господарського кодексу України, КП "Вінницька транспортна компанія" вважається комерційним комунальним унітарним підприємством майно якого перебуває у комунальній власності та закріплюється за підприємством на праві господарського відання.

Суд зауважує, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Незалежно від наявності у розпорядника інформації статусу суб`єкта владних повноважень, спори з приводу оскарження його рішень, дій чи бездіяльності є публічно-правовими і на них поширюється юрисдикція адміністративних судів, проте, за обов`язкової умови, що запитувана у нього інформація є публічною у розумінні Закону.

Відповідно до Статуту КП "Вінницька транспортна компанія" предметом діяльності є, зокрема здійснення є пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.

Запит позивача стосується отримання публічної інформації, і фактично такий запит є реалізацією наявного у позивача права на отримання доступу до публічної інформації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 25.06.2019 по справі №9901/925/18 викладено правову позицію, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Таким чином, розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив, яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Висновки аналогічного змісту викладені у постановах Верховного Суду від 18.01.2021 у справі №9901/381/20, від 02.04.2020 у справі №9901/22/20.

При цьому законодавством України чітко встановлено обов`язок розпорядника інформації надати мотивовану відповідь на запит у визначений Законом строк.

Таким чином, відповідачем протиправно відмовлено позивачу в наданні інформації про надання копії документа в частині кваліфікаційних вимог до посади начальника відділу експлуатації по тролейбусу.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача на отримання публічної інформації, відповідно до вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", із урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Такий же спосіб захисту застосований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 березня 2020 року по справі №372/3758/17 та 09 листопада 2020 року по справі №640/5681/19.

При цьому, надана відповідачем науково-правова експертиза з питань права на доступ до публічної інформації на запит комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" містить лише міркування та припущення, та не спростовує вищенаведені висновки суду.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Комунального підприємства "Вінницька транспортна компанія" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.