Справа № 160/8819/25
Суддя: Маковська Олена Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2025 рокуСправа №160/8819/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маковської О.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення про нарахування грошового зобов?язання за 2023 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Позивач зазначає, що будівля, що є об?єктом оподаткування відноситься до будівель промисловості, віднесена до класу «Промислові та складські будівлі» (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023. Позивач має основний вид діяльності згідно секцій В-F КВЕД ДК 009:2010 та використовує за призначенням у господарській діяльності будівлю. Будівлі, що є об?єктом оподаткування, не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як єдиний власник нежитлових будівель, зазначає, що в 2023 році не було укладено жодних договорів оренди, лізингу, позички предметом яких є вказаний комплекс будівель, що підтверджує відповідність вимогам підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Таким чином, позивач вважає, що комплекс нежитлових будівель не є об?єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким, відповідач заперечує проти позовних вимог та вказує на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Відповідач наголошує, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутня інформація щодо віднесення нежитлової будівлі до класу "Будівель промисловості" (код 1251) Державного класіфікатора будівель та споруд ДК 081-2000. Відповідач вважає, що на підтвердження провадження своєї підприємницької діяльності, позивач був зобов`язаний подавати повідомлення про об?єкти оподаткування або об?єкти, пов?язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність. Відповідно реєстраційно - облікових даних платника, в переліку об?єктів оподаткування зазначено вказаний об?єкт нежитлової нерухомості, як швейна фабрика з 14.11.2024 відповідно до повідомлення 20-ОПП наданий позивачем. Також, відповідач вказує, що згідно інформаційно-комунікаційних систем ДПС наявна інформація щодо оренди даного об?єкта іншим платником відповідно до повідомлення 20-ОПП, ОСОБА_2 орендує приміщення (офіс) з 27.01.2022 і дотеперішній час. Враховуючи викладене, відсутні підстави для застосування вимог підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на зазначений вище об?єкт нежитлової нерухомості.
Від позивача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено (лист ОСОБА_2 від 30.05.2025), що повідомлення про об?єкти оподаткування або об?єкти, пов?язані оподаткуванням або через які провадиться діяльність від 27.01.2022, було подано в 2022 році помилково, адже ОСОБА_2 не орендував чи не набував у користування будь-яким іншим способом офіс за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, через припинення здійснення підприємницької діяльності він не має можливості подати оновлене повідомлення про об?єкти оподаткування або об?єкти, пов?язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, яким виправити неправдиві відомості що містяться в реєстрах ДПС України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу на праві приватної власності приналежний об?єкт нерухомого майна, а саме: комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: адміністративного корпусу літ.А-2, площею забудови 346,2 кв.м., виробничого корпусу Nє2 літ.В-2, площею забудови 339,2 кв.м., складу готової продукції літ.Г, площею забудови 428,0 кв.м., червоного кутку літ.Е, площею забудови 222,8 кв.м., гаража літ.С, площею забудови 24,4 кв.м., гаража літ.Т, площею забудови 24,4 кв.м., гаража літ.У, площею забудови 57,6 кв.м., гаража літ.Х, площею забудови 57,1 кв.м., гаража літ.Ц, площею забудови 59,1 кв.м., майстерні літ.И, площею забудови 57,8 кв.м., навісу літ.Р, площею забудови 223,9 кв.м., огорожі 1-4, замощення I, водоколонки II.
Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу комплексу від 08.10.2012 ЗАТ «ПРОМСПЕЦОДЯГ» (Продавець) передав у власність (продав), а ОСОБА_1 (Покупець) прийняла у власність (купила) об?єкт нерухомості, який зареєстрований у КП ДОР «Криворізьке БТІ» та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна як Комплекс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 Договору купівлі-продажу комплексу від 08.10.2012 відчужуваний об?єкт має наступний опис: адміністративний корпус літ.А-2, площею забудови 346,2 кв.м., виробничий корпус Nє2 літ.В-2, площею забудови 339,2 кв.м., склад готової продукції літ.Г, площею забудови 428,0 кв.м., червоний куток літ.Е, площею забудови 222,8 кв.м., гараж літ.С, площею забудови 24,4 кв.м., гараж літ.Т, площею забудови 24,4 кв.м., гараж літ.У, площею забудови 57,6 кв.м., гараж літ.Х, площею забудови 57,1 кв.м., гараж літ.Ц, площею забудови 59,1 кв.м., майстерня літ.И, площею забудови 57,8 кв.м., навіс літ.Р, площею забудови 223,9 кв.м., огорожа 1-4, замощення І, водоколонка ІІ.
Вказані обставини підтверджені витягом з Державного реєстру правочинів від 08.10.2012, витягом про державну реєстрацію прав Nє36535378 від 04.12.2012 номер запису 9877 в книзі 19H-574, на підставі договору купівлі-продажу ВРХ Nє548376, ВРХ Nє548377, BPX Nє548378 від 08.10.2012р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстрований в реєстрі за № 2576.
Наведене також підтверджується технічним паспортом на комплекс за адресою: Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Оренбурзька, 15.
Основний вид діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД ДК 009:2010 є 31.09 - виробництво інших меблів, що відповідає секцій С КВЕД ДК 009:2010, яка входить до переліку секцій В-F КВЕД ДК 009:2010.
Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2023 рік єдиним видом підприємницької діяльності позивача за звітний період є код 14.19 - виробництво іншого одягу й аксесуарів згідно КВЕД ДК 009:2010, що відповідає секцій С КВЕД ДК 009:2010, яка входить до переліку секцій В-F КВЕД ДК 009:2010.
Також, факт здійснення позивачем господарської діяльності в 2023 році за кодом, що відповідає секцій С КВЕД ДК 009:2010 підтверджується договорами на виготовлення та постачання продукції укладеними між ФОП ОСОБА_1 та КП «Криворізька муніципальна гвардія» №23012023 від 23.01.2023, №030223 від 03.02.2023, №20230203 від 03.02.2023, специфікаціями та видатковими накладними до них.
Факт використання комплексу нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується також Повідомленням про об?єкти оподаткування або об?єкти, пов?язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність форми 20-ОПП, де вказано комплекс будівель за АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , в 2023 році використовувала за цільовим призначенням комплекс нежитлових будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в своїй господарській діяльності за кодом КВЕД ДК 009:2010 14.19 - виробництво іншого одягу й аксесуарів, що відповідає секціям В-F КВЕД ДК 009:2010.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
З огляду на заявлені позовні вимоги, а також заперечення відповідача, спірним в даній справі є наявність чи відсутність підстав для застосування до позивача пільги, визначеної п.«є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.
Відповідно до п.п.14.1.129-1 п.14.1. ст. 4 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
Згідно з п.п. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до а) підп. 266.1.2. п. 266.1 ст. 266 ПК України, якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Зокрема, до таких об`єктів віднесено будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку (п.п. «є»).
Отже, вказаний підпункт підлягає застосуванню за одночасного дотримання таких умов:
-наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;
-використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010 (добувна промисловість, постачання електроенергії, будівництво, тощо);
-відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі № 440/359/20 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховується судом.
Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
З висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 вбачається, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.
Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.
Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Щодо наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, суд зазначає наступне.
Наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 затверджено Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.
Об`єктами класифікації в Державному класифікаторі будівель та споруд (ДК БС) є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень (комбіноване житло, готель і контора), повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.
Головне призначення повинне бути визначене таким чином:
обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;
потім будівля класифікується за методом "згори - донизу". Будівлю спочатку відносять до розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі.
Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу. Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах групи.
До коду 125 «Будівлі промислові та склади» віднесено клас 1251 «Будівлі промисловості», який включає: криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т. ін. за їх функціональним призначенням.
Клас включає наступні підкласи:
1251.1 Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості;
1251.2 Будівлі підприємств чорної металургії;
1251.3 Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості;
1251.4 Будівлі підприємств легкої промисловості;
1251.5 Будівлі підприємств харчової промисловості;
1251.6 Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості;
1251.7 Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості;
1251.8 Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості;
1251.9 Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне.
Судом встановлено, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, що відноситься класу до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади», що відповідає першій умові пільги.
Зазначені обставини відповідачем не заперечуються та підтверджуються наявними в матеріалах справи технічними паспортами на виробничі будинки.
Щодо використання належних позивачу будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, суд зазначає наступне.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 висловив позицію щодо застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та дійшов висновку, що законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням.
У подальшому вказані висновки були застосовані Верховним Судом у постановах від 25.02.2020 у справі №0940/1708/18, від 05.03.2020 у справі №825/1625/17, від 01.04.2020 у справі №120/4261/18-а, від 21.10.2020 у справі №806/2686/18, від 11.11.2020 у справі №826/6647/17, від 17.01.2024 у справі №520/2239/21, від 16.01.2025 у справі №500/4582/22.
Так, наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 №457 прийнято та надано чинності Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, згідно розділу 1 якої Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) встановлює основи для підготовлення та поширення статистичної інформації за видами економічної діяльності. Основний принцип КВЕД полягає в об`єднанні підприємств, що виробляють подібні товари чи послуги або використовують подібні процеси для створення товарів чи послуг (тобто сировину, виробничий процес, методи або технології), у групи. Основне призначення КВЕД - визначати та кодувати основні та другорядні види економічної діяльності юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.
У розділі 4 КВЕД визначено, що виробництво - це економічна діяльність, результатом якої є продукція. Це поняття використовують для позначення всіх видів економічної діяльності. Термін "виробництво" призначено не тільки стосовно сільського господарства, добувної або переробної промисловості. Його використовують також стосовно сфери послуг. Для позначення виробництва можуть використовувати і точніші терміни: надання послуг, оброблення, перероблення тощо залежно від сфери діяльності. Обсяг виробництва вимірюють за допомогою різних методів у натуральному чи вартісному вираженні.
Процес промислового виробництва - це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях В "Добувна промисловість та розроблення кар`єрів", С "Переробна промисловість", D "Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря", Е "Водопостачання; каналізація, поводження з відходами" та F "Будівництво".
В обрунтування позовних вимог позивач вказав, що належні йому на праві власності промислові будівлі використовуються позивачем 31.09 - виробництво інших меблів, що відповідає секцій С КВЕД ДК 009:2010, яка входить до переліку секцій В-F КВЕД ДК 009:2010.
Так, у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 Верховний Суд наголосив на тому, що пільга, яка є предметом розгляду в спірних правовідносинах, спрямована на стимулювання промислового використання будівель незалежно від того, чи власник сам їх використовує, чи передає іншому суб`єкту (за умови відсутності оренди, лізингу, позички).
Застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.02.2020, прийнятої у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі №820/3556/17. У подальшому вказані висновки були застосовані Верховним Судом у постановах від 25.02.2020 у справі №0940/1708/18; від 05.03.2020 у справі №825/1625/17, від 01.04.2020 у справі №120/4261/18-а, від 21.10.2020 у справі №806/2686/18), від 11.11.2020 у справі №826/6647/17, від 17.01.2024 у справі №520/2239/21.
Відповідач не спростував факт використання промислових будівель під час виробництва меблів, що відповідає діяльності за кодом КВЕД 31.09 (секція С). Відтак, позивачем виконана друга умова для отримання пільги.
Щодо відсутності відомостей про передачу позивачем будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку, суд зазначає наступне.
Позивач стверджує, що об`єкти не здавалися в оренду, лізинг чи позичку, натомість, відповідач вважає, що подана ОСОБА_2 форма 20-ОПП вказує на можливу оренду промислових будівель, що виключає право на пільгу.
Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу України за договором оренди орендодавець передає орендарю майно за плату на певний строк.
Натомість, в матеріалах справи відсутній договір та первинні документи, що підтверджують передачу майна в оренду. Також, в матеріалах справи відсутні докази проведення розрахунків в якості оплату за послуги оренди майна.
Подання форми 20-ОПП ОСОБА_2 не може свідчити про укладення договору оренди позивачем.
У разі надання в оренду об`єкта нерухомого майна або його частини повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. № 20-ОПП подається до контролюючих органів як власником нерухомого майна орендодавцем, так і орендарем у порядку та строки, визначені пп. 8.3-8.5 розд. VIII Порядку обліку платників податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588.
Кожному об`єкту оподаткування, що надається в оренду (орендується) присвоюється ідентифікатор, що прийнятий суб`єктом господарювання орендодавцем (орендарем), а також зазначається фактичний стан об`єкта оподаткування на момент заповнення повідомлення за ф. № 20-ОПП.
У графі 9 «Стан об`єкта оподаткування» повідомлення за ф. № 20-ОПП суб`єкт господарювання (орендодавець) зазначає стан «здається в оренду», суб`єкт господарювання (орендар) «орендується».
У разі відсутності найменування таких об`єктів оподаткування, у повідомленні за ф. №20-ОПП орендодавцем (орендарем) зазначається інвентарний номер об`єкта оподаткування, вказаний у договорі оренди.
Матеріали справи не містять доказів, що позивачем подавалось повідомлення за ф.№20-ОПП з зазначенням стан «здається в оренду». В свою чергу, ОСОБА_2 також, не зазначав стан - «орендується», відсутній інвентарний номер об`єкта оподаткування, вказаний у договорі оренди.
Отже, позивачем виконана третя умова для отримання пільги.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи положення статті 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень задовольнити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя О.В. Маковська