Справа № 520/31284/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р.Справа № 520/31284/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДА» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 17.03.25 по справі №520/31284/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДА»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАДА» (далі ТОВ «ЛАДА», позивач, апелянт) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області, відповідач, контролюючий орган, податковий орган), в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області: форми «Р» № №1, №1 від 30.07.2024, форми «П» № 1 від 30.07.2024, форми «ПН» № 1 від 30.07.2024.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ЛАДА» відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ЛАДА» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ТОВ «ЛАДА» вказує на помилковість висновків суду першої інстанції та податкового органу про те, що за 2021 рік у податковому обліку встановлено завищення від`ємного значення оподаткування податком на прибуток та заниження об`єкту оподаткування, оскільки відповідачем в акті перевірки помилково констатуються обставини, що дані бухгалтерської та податкової звітності ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ «АГРОФОНД» мають перевагу над бухгалтерськими проводками стосовно витрат від знецінення фінансової інвестиції, відображеними в бухгалтерському обліку ТОВ «ЛАДА» за 2021 та 2022 роки на підставі первинних документів у вигляді актів інвентаризації наявності фінансових інвестицій, як таких, що розкривають фактичний зміст та обсяг господарських операцій.

Стверджує, що ТОВ «ЛАДА» правомірно не нараховано податок на додану вартість при реалізації земельної ділянки, площею 0,7802 га, кадастровий номер: :27:001:0067, згідно з договором купівлі-продажу від 17.03.2021 у сумі 1807770,00 грн, у т. ч. ПДВ 361554 грн, (на дату 01.12.2021), з урахуванням коригування ціни - 2064941,80 грн, у т. ч. ПДВ 412988,36 грн (на дату 27.10.2023), скільки вказані земельні ділянки були реалізовані разом з будівлею, що звільняє позивача від оподаткування ПДВ цієї операцій відповідно до пп. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 ПК України. З цих підстав є безпідставним твердження про те, що позивач мав зареєструвати податкові накладні у ЄРПН.

Відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги та надав відзив на неї, у якому просив скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року без змін.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представників сторін, свідка, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Харківській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ЛАДА» за результатами якої складено акт перевірки від 09.07.2024 № 32234/20-40-07-01- 05/30038358.

За висновками акту перевірки зазначено про порушення позивачем:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, в результаті чого знижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 98 058 грн та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 201 867 грн;

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193 ПК України, внаслідок чого знижено податок на додану вартість на 414 180 грн;

- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок не виписки та відповідно не реєстрації податкових накладних на операції з постачання на загальну суму ПДВ 414 180 грн, у т. ч.: за грудень 2021 року у сумі 361 554 грн, за жовтень 2023 року у сумі 51 434 грн, за березень 2024 року у сумі 1 192 гривень.

На підставі зазначеного акта перевірки, за результатами розгляду заперечень до акту та з огляду на наведене порушення контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

- №1 про зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 201867 грн,

- №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 122572,5 грн, з яких на 98058 грн за основним платежем та на 24514,50 грн за штрафними санкціями;

- №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 517725 грн, з яких на 414 180 грн за основним платежем та на 103 545,00 грн за штрафними санкціями;

- №1 про застосування 207 090 грн штрафних санкцій за відсутність складення та/або не реєстрацію у законодавчо встановлені терміни податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 414180 гривень.

Не погодившись із вищевказаними податковими повідомленням-рішенням позивач скористався правом адміністративного оскарження, звернувся із скаргою, за результатами розгляду якої Державна податкова служба України рішенням № 30116/6/99-00-06-01-02-06 від 04.10.2024 залишено без змін ППР ГУ ДПС у Харківський області від 30.07.2024 № 1 (в оскаржуваній частині), № 1 (в оскаржуваній частині), № 1, № 1 (в оскаржуваній частині), а скаргу платника податків - без задоволення.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правильності висновків акту перевірки, та відповідно законності та обґрунтованості спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Предметом оскарження у справі є податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області форми «Р» № №1, №1 від 30.07.2024, форми «П» № 1 від 30.07.2024, форми «ПН» № 1 від 30.07.2024.

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів, перевіряючи оскаржувані податкові повідомлення - рішення на відповідність наведеним вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а також подані сторонами по справі докази, зазначає.

Стосовно правомірності винесення податкових повідомлень-рішень:

- №1, яким зменшено суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 201 867 грн,

- №1, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 122572,5 грн, з яких на 98 058 грн за основним платежем та на 24 514,50 грн за штрафними санкціями, колегія суддів встановила таке.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень слугували висновки про порушення позивачем пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого знижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 98 058 грн. та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 201 867 грн.

Стосовно встановленого порушення відображення у бухгалтерському та податковому обліку доходів/витрат від інвестиції у ТОВ «Лізінгова компанія Агрофонд», суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. п. 44.1, 44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно п.п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень вказаного Кодексу. Базою оподаткування цим податком відповідно до пункту 135.1. статті 135 ПК України є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 вказаного Кодексу з урахуванням положень вказаного Кодексу.

Статтею 135 ПК України визначено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 137.1 ст. 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 вказаного Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 вказаного Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про фінансові інвестиції та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку (Далі- П(С)БО 12) «Фінансові інвестиції».

Довгострокові фінансові інвестиції - це інвестиції, які не є поточними, тобто інвестиції строком погашення більше одного року, а також інвестиції, які не можуть бути реалізованими в будь-який момент.

Для обліку довгострокових інвестицій використовується рахунок 14 «Довгострокові фінансові інвестиції».

Рахунок призначений для узагальнення інформації про наявність та рух довгострокових інвестицій (вкладень) у цінні папери інших підприємств, облігації державних та місцевих позик, статутний капітал інших підприємств, створених на території країни та за кордоном, тощо. За дебетом рахунка відображається вартість довгострокових інвестицій, за кредитом - їх вибуття (списання) чи зменшення вартості, а також одержання дивідендів від об`єкта інвестування, якщо облік інвестицій ведеться за методом участі в капіталі.

Згідно з П(С)БО 12 «Фінансові інвестиції» застосовуються два методи оцінки довгострокових фінансових інвестицій на дату балансу та їх подальшого обліку: - за справедливою вартістю; - за методом участі в капіталі.

Метод участі в капіталі - це метод обліку довгострокових фінансових інвестицій, за яким балансова вартість інвестицій відповідно збільшується або зменшується на суму збільшення або зменшення частки інвестора в чистих активах об`єкта інвестування.

В основі обліку за методом участі в капіталі лежить концепція про те, що інвестор заробив дохід від інвестиції, еквівалентний частці власності. Якщо компанія, у яку вкладено капітал, отримала дохід за звітний період, то пропорційна частка цього доходу збільшує (або, у разі втрат, зменшує) суму інвестицій у інвестора з одночасним відображенням доходу (втрат) у Звіті про фінансові результати.

Відповідачем, під час перевірки, з даних бухгалтерської та податковій звітності ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ АГРОФОНД» за 2021 рік було встановлено, що чистий прибуток складав - 35 674 грн, за 2022 рік збиток склав у сумі - 481 597 гривень.

У бухгалтерському обліку ТОВ «ЛАДА» відображено бухгалтерською проводкою:

- за 2021 рік Дт 961 Кт 141 у сумі 479 836 грн.; Дт 79 Кт 961 у сумі 479 836 грн;

- за 2022 рік Дт 961 Кт 141 у сумі 207 150,82 грн.; Дт 79 Кт 961 у сумі 207150,82 гривень.

При цьому суд зазначає, що методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 15 (Далі- П(С)БО 15).

Відповідно до пункту 5 П(С)БО 15, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Згідно із пунктом 7 П(С)БО 15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

До складу інших доходів, зокрема, включається дохід від реалізації фінансової інвестиції.

Формування витрат у бухгалтерському обліку викладені у Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.І2.1999 №318 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248 (далі - П(С)БО 16).

Відповідно до п.29 П(С)БО 16, до складу «інших витрат» включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг). До таких витрат належать, зокрема, собівартість реалізованих фінансових інвестицій (балансова вартість та витрати, пов`язані з реалізацією фінансових інвестицій).

Згідно з п. 7 розд. «Визнання витрат» П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Якщо підприємство не відобразило у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені то відповідно до Інструкції про застосування плану рахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291 та П (С) БО 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах» відображаються через виправлення помилок по дебету балансового рахунку № 441 «Прибуток не розподілений» та кредиту балансового рахунку 141 «Інвестиції пов`язаним сторонам за методом обліку участі в капіталі».

Згідно з наданими до перевірки первинними бухгалтерськими документами, даними аналітичного обліку по бухгалтерському рахунку 141 «Інвестиції пов`язаним сторонам за методом обліку участі в капіталі» ТОВ «ЛАДА» здійснювало інвестиції у ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ АГРОФОНД» (податковий номер 41464749).

Судом встановлено, що на момент проведення перевірки, ТОВ «ЛАДА» мала 100% частку у власному капіталі ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ АГРОФОНД» (податковий номер 41464749). При цьому, ТОВ «ЛАДА» веде облік інвестиції в асоційоване підприємство ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ АГРОФОНД» за методом участі в капіталі.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до п. 1.2, 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до п. 3 розділу IV Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.10.2014 за № 1365/26142, результати інвентаризації на підставі затвердженого протоколу інвентаризаційної комісії відображаються у бухгалтерському обліку та фінансовій звітності того звітного періоду, у якому закінчена інвентаризація.

Проводки, відображені в бухгалтерському обліку ТОВ «ЛАДА» в 2021 і 2022 році, як витрати від фінансових інвестицій були оформлені на основі наступних первинних документів:

- Акту інвентаризації наявності фінансових інвестицій №1 та Протоколу інвентаризаційної комісії від 31.12.2021;

- Акту інвентаризації наявності фінансових інвестицій № 4 та Протоколу інвентаризаційної комісії від 30.12.2022.

Результати інвентаризації враховані в тому звітному періоді, у якому закінчена інвентаризація, відповідно до «Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань», (п. 3 розділу IV), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879, Актами інвентаризації зафіксовані розбіжності в обліку власного капіталу ТОВ «Лізінгова компанія «Агрофонд» на рахунках бухгалтерського обліку ТОВ «Лада» та бухгалтерського обліку ТОВ «Лізінгова компанія «Агрофонд».

Протоколами інвентаризаційної комісії зафіксоване рішення про проведення операцій коригування вартості долі у власному капіталі ТОВ «Лізінгова компанія «Агрофонд» в бухгалтерському обліку ТОВ «Лада»: 31.12.2021 дт рах. 961 крт рах. 141 - 479 836,00; 30.12.2022 дт рах. 961 крт рах. 141 - 207 150,82. З

Згідно пп. 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування платника (крім великих платників податків) минулих податкових (звітних) років.

Отже при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітні періоди 2021, 2022, 2023 роки ТОВ «ЛАДА» керувалося даними власних бухгалтерського та податкового обліку, зокрема податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів.

При цьому, податковий орган при проведенні перевірки проігнорував дані податкового обліку та первинні документи позивача та врахував лише дані податкового обліку іншого підприємства - ТОВ «Лізінгова компанія «Агрофонд».

Вказані обставини були підтверджені в судовому засіданні свідком перевіряючим ОСОБА_1 , який в судовому засіданні не пояснив ані зміст встановлених порушень, ані мотивів податкового органу, з яких останній дійшов висновку про допущення позивачем порушень пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України.

Отже колегія суддів дійшла висновку про те, що податковий орган всупереч вимог ч. 2 ст. 77 КАС України не довів наявності в діях позивача порушення вимог пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Харківській області №1 та №1.

Стосовно правомірності винесення спірних податкових повідомлень-рішень №1 та №1, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно з п. 193.1 ст. 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0 відсотків; в) 7 відсотків

У ході перевірки податковим органом встановлено, що ТОВ «ЛАДА» не нараховано податок на додану вартість при реалізації земельної ділянки, площею 0,7802 га, кадастровий номер: :27:001:0067, згідно з договором купівлі-продажу вiд 17.03.2021 у сумi 1807770,00 грн, у т. ч. ПДВ 361554 грн, (на дату 01.12.2021), з урахуванням коригування ціни - 2064941,80 грн, у т. ч. ПДВ 412988,36 грн (на дату 27.10.2023).

Судом встановлено, що ТОВ «ЛАДА» (Продавець) було укладено Договір купівлі-продажу № б/н від 17.03.2021 з TOB «АМАКО УКРАЇНА» (Покупець) виробничої бази, що знаходяться за адресою: Херсонська область, місто Херсон, Бориславське шосе, будинок 13-6 та земельну ділянку на якій розташована ця виробнича база, кадастровий номер якої :27:001:0067, площею 0,7802 та, цільове призначення - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, що розташована за адресою: Херсонська область, місто Херсон, Бериславське шосе, 13-6 (детальні умови наведено в акті перевірки).

Згідно з додатковим Договором від 01.12.2021 до Договору купівлі-продажу посвідченого 17.03.2021 приватним нотаріусом Бориспільського районного округу Київської області Куницьким В. В.4 та зареєстрованого в реєстрі за № 165, ТОВ «ЛАДА» та TOB «АМАКО УКРАЇНА» (Сторони) дійшли згоди викласти п. 8 Договору купівлі-продажу, посвідченого 17.03.2021 приватним нотаріусом Бориспільського районного округу Київської області Куницьким В. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 165, в наступній редакції.

«Пункт 8 - Продаж виробничої бази здійснюється за суму, що є гривневим еквівалентом 244 400 доларів США, який згідно курсу гривні до іноземної валюти - доларів СІЛА на міжбанківській валютній біржі (далі - «курс Міжбанка») за даними сайту www.udinfonn.com (береться курс гривні до іноземної валюти - доларів СІЛА під словом ASK з колонки «Закрытие») станом на робочий день, що передує дню підписання цього Договору. При цьому сума продажу виробничої бази в гривнях, що еквівалентна 244 400 доларів США є динамічною та підлягає оплаті шляхом множення грошового еквівалента ціни виробничої бази в іноземній валюті - доларів США на курс гривні до іноземної валюти - доларів США на міжбанківській валютній біржі (далі - «курс Міжбанка») за даними сайту www.udinform.com (береться курс гривні під словом ASK з колонки «Закрытие») станом на робочий день, що передує дню здійснення «Покупцем» оплати.

Згідно з Актом коригування ціни на майно, що є додаткам до нотаріального Договору купівлі- продажу від 17.03.2021, на підставі умов цього Договору було погоджено коригування цін на об`єкт - предмет Договору:

- об`єкт продажу: виробнича базу, що знаходяться за адресою: Херсонська область, місто Херсон, Бериславське шосе, будинок 13-6 (тринадцять - б), та земельна ділянка, на якій розташована ця виробнича база були передані покупцю 01.12.2021 згідно видаткових накладних від 01 грудня 2021 року № 5 та № 6.

Розрахунки між ТОВ «ЛАДА» та ТОВ «АМАКО УКРАЇНА» по Договору купівлі-продажу посвідченого 17.03.2021 приватним нотаріусом Бориспільського районного округу Київської області Куницьким В. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 165 здійснювались у безготівковій формі - перерахуванням коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «ЛАДА» не нараховано податок на додану вартість при реалізації земельної ділянки площею 0,7802 га, кадастровий номер як :27:001:0067 згідно договору купівлі-продажу від 17.03.2021 у сумі 1807770,00 грн, у т. ч. ПДВ 361554 грн, (на дату 01.12.2021), з урахуванням коригування ціни - 2064941,80 грн, у т. ч. ПДВ 412988,36 грн (на дату 27.10.2023).

Під час розгляду справи у суді позивач наголошував, що ТОВ «ЛАДА» по вказаним операціям з продажу земельних ділянок податок на додану вартість не нараховувало застосовуючи пп. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 ПК України, відповідно до якого звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання (продажу, передачi) земельних ділянок, земельних часток (паїв), крім тих, що розміщені під об`єктами нерухомого майна та включаються до ix вартості відповідно до законодавства (з урахуванням положень підпункту 197.1.13 пункту 197 .1 статті 197 цього Кодексу).

Перевіряючи обґрунтованість вказаних доводів, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 1 п.п. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування ПДВ операції з постачання (продажу, передачі) земельних ділянок, земельних часток (паїв), крім тих, що розміщені під об`єктами нерухомого майна та включаються до їх вартості відповідно до законодавства (з урахуванням положень абзацу першого п. п. 197.1.13 п. 197.1 ст. 197 ПК України).

Оскільки земельна ділянка була реалізована контрагенту разом з виробничим приміщенням, яке розміщене на такій ділянці, колегія суддів дійшла висновку про застосовність п.п. 197.1.21 п. 197.1 ст. 197 ПК України до спірних правовідносин.

Отже, у позивача не виникли підстави як для донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість, так і реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних на відповідні суми.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині та наявності підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №1 та №1.

Стосовно посилання податкового органу на те, що доходи та витрати від продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ЛІЗІНГОВА КОМПАНІЯ АГРОФОНД» беруть участь у формуванні фінансового результату і жодних податкових різниць при продажу частки в податково-прибутковому обліку не виникає колегія суддів зазначає.

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Як вбачається з акту перевірки за результатами розрахунку прибутку за 2022 рік відповідачем застосовані різниці коригування в сторону збільшення фінансового результату на суму 481597 грн ( гр. 17 додатка 6 до акта перевірки), внаслідок чого збиток в сумі -269975 грн. ( гр.16 за 2022 рік додатка 6 до акта перевірки) став прибутком в сумі 211622 грн. (-269975)+481597 = 211622 грн.

З пояснень позивача встановлено, що ТОВ «ЛАДА» в податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік, що був першим роком в сукупності, на аркуші номер 3 зазначено щодо прийняття рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці.

Згідно роз`яснення Головного управління ДПС у Тернопільській області, опублікованого 31 грудня 2020 на офіційному порталі Державної податкової служби України за посиланням: https://tr.tax.gov.ua/media-ark/news-ark/print 447160.html, якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених п. п. 140.4.8 п. 140.4 та п. п. 140.5.16 п. 140.5 ст. 140 ПКУ), визначені відповідно до положень розд. ІІІ ПКУ, в будь якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує 40 млн грн, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень розд. ІІІ ПК України.

Зміна прийнятого рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці платником податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків) визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує 40 млн грн, нормами ПК України не передбачена.

Тобто, платник податку на прибуток, який використовував право на незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених п. п. 140.4.8 п. 140.4 та п. п. 140.5.16 п. 140.5 ст. 140 ПКУ), не може у наступному звітному році визначати у Податковій декларації з податку на прибуток підприємств об`єкт оподаткування шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розд. ІІІ ПКУ, якщо дохід платника податку на прибуток за такий рік не перевищує 40 млн гривень.

Якщо дохід платника податку на прибуток за такий рік перевищує 40 млн грн, такий платник зобов`язаний застосовувати всі різниці передбачені розд. ІІІ ПК України при визначенні об`єкта оподаткування.

З урахуванням зазначеного колегія суддів вважає зазначені посилання податкового органу необгрунтованими.

Враховуючи те, що в акті перевірки податковим органом зазначено і про інші порушення, стосовно яких позивачем не висловлено заперечень в позові та апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про неможливість самостійного обрахування проведених нарахувань згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, зробленим у постанові від 28 березня 2023 року у справі №260/433/19, де відзначено, що«встановивши невідповідність частини рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акту частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення.

Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій. Разом з тим, рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому».

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про неможливість чітко ідентифікувати протиправність донарахувань від іншої частини сум оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та, як наслідок, про наявність підстав для їх скасування повністю.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення як вимог позовної заяви, так і вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «ЛАДА» підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДА» задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року по справі №520/31284/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДА» - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області форми "Р" № 1, 1, від 30.07.2024, форми "П" № 1, 1 від 30.07.2024.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 03.07.2025.