Справа № 600/3035/24-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/3035/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сіжук О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130; зобов`язання відповідача видати наказ про повернення грошових коштів в сумі 23091,51 грн, що були стягнуті на виконання наказу відповідача (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 09.03.2022 по теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

За результатами проведеного відносно ОСОБА_1 службового розслідування по факту передачі особистої зброї з нього стягнуто грошові кошти на підставі наказу командира військової частини від 19.02.2024 №1130.

Позивач вважає вказаний наказ протиправним, а службове розслідування таким, що проведено з порушенням чинного законодавства. Зокрема, зазначає, що втрата ним особистої зброї сталася не з причини порушення службової дисципліни, наказів та інструкцій, а під час евакуації після одержання поранення, однак, під час проведення службового розслідування пояснення з приводу вказаної обставини у нього відібрані не були. Також ОСОБА_1 вказує на порушення відповідачем Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, оскільки він не був обізнаний про проведення відносно нього службового розслідування, а відповідач під час його проведення не вжив всіх передбачених заходів з метою встановлення обставин, які підтверджують або спростовують інформацію про скоєння правопорушення.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 матеріали службового розслідування стосовно позивача, наказ командира (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що військовою частиною здійснюється проведення службового розслідування з метою повного, всебічного встановлення обставин по факту втрати військового майна позивача, за результатами якого буде прийняте рішення про скасування оскаржуваного у цій справі наказу, а позивачу буде проведено перерахунок грошового забезпечення та стягнені кошти будуть перераховані на картковий рахунок позивача. У зв`язку з наведеним в задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою суду заяву Військової частини НОМЕР_1 про закриття провадження в справі задоволено частково; закрито провадження в справі в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування пунктів 2, 4, 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2024 №1130; в іншій частині в задоволенні клопотання відмовлено.

В додаткових поясненнях представник позивача підтримала позовні вимоги, додатково вказала на наявність правових підстав, передбачених статтею 14 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» для видачі наказу про повернення військовослужбовцю стягнутих з нього коштів у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності.

Ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог відмовлено.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізацій у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 11-12 зворот).

Як слідує із довідки про обставини травми (поранення, контузії каліцтва) від 14.09.2022 №3908, позивач 08.05.2022 одержав мінно-вибухову-травму, вогнепальні осколкові сліпі поранення м`яких тканин передньої поверхні верхньої третини лівого стегна, вогнепальне осколкове дотичне поранення м`яких тканин другого пальця лівої кисті за обставин безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 10 зворот).

В подальшому через отримані поранення позивач проходив лікування та перебував у відпустці за станом здоров`я, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією (а.с. 13-20 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31.01.2024 №739 «Про перепризначення наказу за фактом втрати військового майна» призначено службове розслідування стосовно випадку передачі особистої зброї медикам під час виконання бойового завдання 08.05.2022 при отриманні поранення, а саме АК-74 № НОМЕР_3 , гранатометником 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_1 (а.с. 108 зворот).

За результатами вказаного службового розслідування комісією із службового розслідування складено Акт службового розслідування від 17.02.2024 (а.с. 101 зворот 107 зворот). Службовим розслідування встановлено, що втрата 5.45 мм автомата АК-74 №054941 гранатометника 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 відбулася внаслідок недбалого ставлення до виконання обов`язків військовослужбовця та невиконання вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних силах України. Виходячи з матеріалів проведеного службового розслідування комісія дійшла висновку про наявність неправомірних дій з боку позивача, вина з боку ОСОБА_1 підтверджується.

На підставі Акту службового розслідування командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130 «Про результати проведеного службового розслідування по факту передачі особистої зброї солдатом ОСОБА_1 » (а.с. 121).

В подальшому наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 15.10.2024 №4061 «Про результати проведеного службового розслідування по факту передачі особистої зброї солдатом ОСОБА_1 » скасовано пункти 2, 4, 6 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130.

Водночас оскаржуваний у даній справі наказ від 19.02.2024 №1130 в частині пунктів 3 та 5 є чинним.

Так, відповідно до пункту 3 даного наказу завдані державі збитки в десятикратному розмірі вартості втраченого майна складають 24729,90 грн віднести за рахунок гранатометника 2 відділення 2 взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 та стягнути з останнього суму, що становить десятикратний розмір вартості втраченого військового майна та складає 24729,9 грн.

Пунктом 5 наказу від 19.02.2024 №1130 за порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, щодо зобов`язання військовослужбовця знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; статті 16 цього ж статуту, відповідно до якої кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; статті 127 цього ж статуту, відповідно до якої солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна; статті 128 цього ж статуту відповідно до якої військовослужбовець зобов`язаний підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки; розділу І Загальних положень Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.10.2022 №569, відповідно до якого військовослужбовцям забороняється залишати стрілецьку зброю та боєприпаси без нагляду. Категорично забороняється передавати (отримувати, здавати) особисту зброю та боєприпаси поза складом РАО військової частини; розділу Х Особливості збереження стрілецької зброї, боєприпасів та ручних гранат під час ведення бойових дій, проведення антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20.10.2022 №569, відповідно якого військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі. У поході стрілецька зброя переноситься на ремені, який повинен бути міцно пристебнутий та правильно підігнаний, накладено на оператора відділення радіоелектронної боротьби з безпілотними летальними апаратами взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «СУВОРА ДОГАНА» та притягнуто до матеріальної відповідальності згідно Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».

Позивач вважає оскаржуваний наказ протиправним та звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон №2232).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина перша статті 2 Закону №2232).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).

Солдат (матрос у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна (стаття 127 Статуту).

Відповідно до статті 128 Статуту солдат, серед іншого, зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; ретельно готуватися особисто, готувати зброю, техніку та інше майно до занять (стрільб, навчань), виконання завдань за призначенням, постійно стежити за їх наявністю і станом, своєчасно чистити зброю і шанцевий інструмент, проводити технічне обслуговування озброєння та техніки.

Згідно із статтями 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі і не поширює свою дію на розслідування випадків отримання військовослужбовцями травми (поранення, контузії, каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби чи обов`язків із захисту Батьківщини визначені Порядком проведення службового розслідування у ЗСУ, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок №608).

Згідно абзацу четвертого пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що службове розслідування може призначатися, серед іншого, у разі: втрати або викрадення зброї чи боєприпасів.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Відповідно до пункту 3 цього ж розділу службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Відповідно до положень зазначеного Порядку особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

Особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування).

У разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Пунктом 13 розділу ІІІ Порядку №608 передбачено, що службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Пунктами 1-4, 6 розділу V даного Порядку установлено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.

В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.

У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пункту 1 розділу VІ за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є, зокрема проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Таке службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння). Результати службового розслідування фіксуються у акті службового розслідування, в якому і мають бути відображені усі зазначені вище складові, надана належна оцінка усім обставинам, встановленим під час проведення такого службового розслідування з урахуванням пояснень особи, відносно якої воно проведено, та, відповідно, має міститися висновок з урахуванням усіх обставин, встановлених під час проведення службового розслідування.

Розділом VIII Порядку № 608 врегульовано особливості проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди.

Так, у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Під час проведення такого службового розслідування додатково необхідно з`ясувати: наявність шкоди; протиправну поведінку особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; ступінь нанесення матеріальної шкоди (пошкодження, псування або втрата військового майна); умисність чи необережність дій (бездіяльність) винної особи та обставини, за яких заподіяно шкоду.

До матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі Закон №160).

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Пункти 4, 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX установлюють, що матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 3 цього Закону №160 підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Зазначений закон розрізняє 3 види матеріальної відповідальності, а саме обмежена матеріальна відповідальність, повна та підвищена матеріальна відповідальність.

Відповідно до статті 6 Закону №160 особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з статтею 7 Закону №160 розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.

Відповідно до статті 8 Закону №160 у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність наведені у статті 9 цього Закону.

Завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: дії непереборної сили; необхідної оборони; крайньої необхідності; виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; виправданого службового ризику; затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації.

Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.

Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону (частина перша статті 10 Закону №160). Стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення (частина перша статті 13 Закону №160).

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для таких висновків: до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі встановлення в ході службового розслідування завдання ним прямої дійсної шкоди державі внаслідок протиправної поведінки у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням ним обов`язків військової служби або службових обов`язків та встановленням причинного зв`язку між протиправною поведінкою такої особи і завданою шкодою із обов`язковим встановленням вини особи в завданні такої шкоди; під час проведення службового розслідування комісією має бути перевірено та встановлено наявність/відсутність обставин, що виключають матеріальну відповідальність; Закон №160 розмежовує підстави для застосування до особи обмеженої матеріальної відповідальності та повної або підвищеної матеріальної відповідальності.

Отже, резюмуючи викладене у своїй сукупності, суд вказує, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовця є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 Закону №160, які виключають матеріальну відповідальність.

Підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак, слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.

Як встановлено судом, підставою притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності стали висновки службового розслідування стосовно випадку передачі ОСОБА_1 особистої зброї медикам під час виконання бойового завдання 08.05.2022 при отриманні поранення, а саме АК-74 № НОМЕР_3 .

Так, наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 №359 затверджено Інструкцію про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України (далі - Інструкція №359).

Ця Інструкція визначає порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - структурні підрозділи), командуваннях видів Збройних Сил України, інших органах військового управління (далі - органи військового управління), військових частинах (на кораблях), військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військові частини), а також національному персоналу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - національний персонал).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Інструкції № 359, стрілецька зброя - табельна та нетабельна зброя: револьвери, пістолети, гвинтівки, карабіни, автомати, пістолети-кулемети, кулемети, сигнальні пістолети, ручні гранатомети, запасні стволи кулеметів, пристрої для навчальних стрільб, спортивна та навчальна зброя, зброя спеціального призначення.

Так, відповідно до пунктів 2, 4 розділу Х Інструкції №359 військовослужбовці отриману стрілецьку зброю та боєприпаси повинні постійно тримати при собі. У поході стрілецька зброя переноситься на ремені, який повинен бути міцно пристебнутий та правильно підігнаний.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Суд зазначає, що саме на позивача покладено обов`язок щодо збереження ввіреного йому військово майна, в даному випадку автомата АК-74 №054941, який, як вбачається з Відомості закріплення особової зброї за особовим складом роти охорони (а.с. 11-112) був переданий ОСОБА_1 під особистий підпис 25.03.2022.

Разом з тим, з матеріалів службового розслідування вбачається, що автомат АК-74 № НОМЕР_3 втрачено позивачем в районі ведення бойових дій, під час виконання бойового завдання, при евакуації позивача внаслідок отриманого поранення.

Так, з досліджених судом матеріалів службового розслідування, зокрема, з Витягу №294/577 від 09.11.2023 з журналу бойових дій Військової частини НОМЕР_1 08.05.2022 (а.с. 112 зворот) слідує, що від командира роти охорони надійшла доповідь, що о 06.00 солдат ОСОБА_1 під час ворожого мінометного обстрілу на позиції СП «Береза» отримав мінно-вибухове осколкове поранення правої ноги. Як вбачається з Акту службового розслідування, вище вказаний військовослужбовець виконував бойове завдання згідно бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 №2/76дск від 02.05.2022.

З пояснень ОСОБА_1 (а.с. 111 зворот 112) встановлено, що 08.05.2022 біля населеного пункту Воєводівка Луганської області близько 06.30 виконуючи бойове завдання позивач отримав мінно-вибухове поранення. Після чого прийняв рішення і дошкутильгав до більш безпечного місця, а саме до будівлі в якій зосереджувалася Національна гвардія, де отримав першу медичну допомогу, зустрів поранених старшого солдата ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з роти охорони Військової частини НОМЕР_1 та чекав евакуації. Через деякий час прибув автомобіль роти розвідки Військової частини НОМЕР_1 , який евакуював його з пораненими військовослужбовцями роти охорони до точки евакуації. На точці евакуації їх очікував цивільний автомобіль швидкої допомоги.

Під час передачі пораненого солдата ОСОБА_1 виникла суперечка з медиками цивільної швидкої допомоги стосовно того, що пораненого зі зброєю до лікарні ніхто не прийме. Солдат ОСОБА_1 був вимушений передати зброю АК-74 №054941 медикам розвідки Військової частини НОМЕР_1 , поранені старший солдат ОСОБА_3 та старший солдат ОСОБА_2 передали також особисту зброю медикам розвідки. Після передачі зброї медикам розвідки вони повідомили їх, чия це зброя і кому вони її мають передати. Після чого старшого солдата ОСОБА_3 , старшого солдата ОСОБА_2 та солдата ОСОБА_1 було евакуйовано до медичного закладу міста Лисичанська.

Через декілька днів позивач здійснив спробу зателефонувати командиру для того, щоб доповісти про втрату зброї, але в нього не було зв`язку, після чого ОСОБА_1 зателефонував заступнику з МПЗ роти охорони і доповів йому про передачу зброї, на що він відповів ми знаємо, але не можемо її забрати через те, що там йдуть бої.

З пояснень ОСОБА_3 (а.с. 113 зворот) встановлено, що виконуючи бойове завдання біля населеного пункту Воєводівка Луганської області в проміжок часу з 06.00 до 07.00 08.05.2022 внаслідок наступальних дій противника отримав поранення - кульове поранення правої нога. Після поранення добрався своїми силами до будівлі, в якій зосереджувалися військовослужбовці Національної гвардії, які надали першу медичну допомогу. В будівлі зустрів військовослужбовців з роти охорони (солдата ОСОБА_1 та старшого солдата ОСОБА_2 ) та чекав евакуації. Через деякий час прибув автомобіль який евакуював його з пораненими військовослужбовцями роги охорони до точки евакуації. (Евакуацію проводили медики роти розвідки Військової частини НОМЕР_1 ). На точці евакуації їх очікував цивільний автомобіль швидкої допомоги. Під час передачі пораненого старшого солдата ОСОБА_3 та військовослужбовців роти охорони з медиками швидкої допомоги вийшла суперечка, так як у швидку відмовлялися приймати зі зброєю та евакуювати. Старший солдат ОСОБА_3 передав особисту зброю НОМЕР_4 медикам роти розвідки Військової частини НОМЕР_1 . Після чого був евакуйований з військовослужбовцями роти охорони до медичного закладу м. Лисичанськ Луганської області без зброї.

Відповідно до пояснень навідника 2 відділення охорони 2 взводу охорони роти охорони Військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 (а.с. 114 зворот) виконуючи бойове завдання біля населеного пункту Воєводівка Луганської області 08.05.2022 близько 06.30 внаслідок наступальних дій противника отримав поранення та був переміщений за допомогою військовослужбовців роти охорони до місця дислокації Національної гвардії, де отримав першу медичну допомогу. У точці дислокації він побачив поранених старшого солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_1 , які є військовослужбовцями роти охорони Військової частини НОМЕР_1 . Через деякий час прибув транспорт який мав перевести поранених до місця евакуації. З точки дислокації Національної гвардії старшого солдата ОСОБА_2 , старшого солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_1 відвезли в точку евакуації «під міс», де їх чекав автомобіль швидкої допомоги. Під час прийому старшого солдата ОСОБА_2 йому сказали, що зі зброєю та засобами індивідуального захисту ні один медичний заклад його не прийме. Після чого ним було прийняте рішення передати особисту зброю медикам розвідки Військової частини НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_3 та солдат ОСОБА_1 зробили теж саме. Далі його, старшого солдата ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_1 евакуйовано до медичного закладу міста Лисичанська Луганської області уже без зброї.

З пояснень колишнього командира роти охорони Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 (а.с. 115) вбачається, що його попередили стосовно передачі особистої зброї та засобів захисту старшим солдатом ОСОБА_2 , солдатом ОСОБА_3 та солдатом ОСОБА_1 медикам розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 . По факту передачі зброї капітан ОСОБА_4 спілкувався з командиром розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_5 , який підтвердив факт передачі зброї вище вказаними військовослужбовцями.

Як слідує з пояснень командира роти розвідки Військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 (а.с. 115 зворот), про даний випадок він не може нічого пояснити, так як в цей період безпосередньо керував боєм зведених сил, які залишилися в населеному пункті Воєводівка Луганської області. Підвезення боєприпасів та евакуацію поранених до точки передачі в медичну роту було покладено на сержанта ОСОБА_6 .

Відповідно до доповіді про поранення та смерть військовослужбовців (а.с. 116 зворот) розвідник 2-го розвідувального відділення розвідувальної роти сержант ОСОБА_6 отримав численні поранення, несумісні з життям.

З рапорту начальника розвідки начальника відділення розвідки штабу Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 (а.с. 117) слідує, що військовослужбовці розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 здійснювали евакуацію поранених з 09.05.2023 з позицій, які були розташовані поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 та дачного масиву. Евакуацію проводили сержант ОСОБА_8 , який звільнився з лав ЗСУ за станом здоров`я, та сержант ОСОБА_6 , який загинув. Під час евакуації було дійсно здійснено евакуацію трьох осіб, з якого підрозділу точно не було встановлено. Доставлено військовослужбовців було в місто Северодонецьк під міст, де їх передавали цивільній швидкій допомозі з подальшою евакуацією в медичний заклад; чи була у військовослужбовців зброя евакуаційній групі не ставили до відома та на збереження не передавали; під час евакуації авто потрапило під мінометний обстріл, тому були змушені припинити рух та укриватися в прилеглих будинках. Під час евакуації та передачі поранених медичним працівникам авто було пошкоджене та відбуксироване в розташування КСП розвідувальної роти міста Северодонецьк. Наявність зброї у кузові авто ніхто не проводив так як був мінометний обстріл.

Відповідно до пояснення офіцера медичної служби управління Військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_9 (а.с. 117 зворот) в травні 2022 року він виконував обов`язки бойового медика розвідувальної роти та викопував бойове завдання біля села Воєводівка Луганської області в складі 1-го бойового взводу окремої розвідувальної роти Військової частини НОМЕР_1 . Евакуацію здійснював виключно військовослужбовців розвідувальної роти на виконанню бойового завдання. По факту евакуації солдата ОСОБА_1 сказати нічого не може, так як такого військовослужбовця він не евакуйовував. Розвідувальна рота здійснювала бойове завдання в межах своїх обов`язків згідно бойового розпорядження, а тому інших військовослужбовців з інших підрозділів не евакуйовувалося, зброя йому не передавалася від військовослужбовців інших підрозділів.

Відповідно до пояснення фельдшера медичного пункту 1 МБ сержанта ОСОБА_10 по облікам медичного пункту 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 відсутні дані про факт евакуації ОСОБА_1 08.05.2022 року під час бойових дій поблизу АДРЕСА_1 . Також серед військовослужбовців медичного пункту відсутні такі, хто може пригадати подібний факт. Автомат АК-74 № НОМЕР_3 до медичного пункту не надходив.

Відтак, матеріалами службового розслідування, зокрема, поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 підтверджується та обставина, що стрілецька зброя, а саме автомат АК-74 № НОМЕР_3 до моменту передання ОСОБА_1 до цивільної швидкої допомоги була при ньому. У подальшому закріплений за ним автомат АК-74 № НОМЕР_3 був переданий військовослужбовцям розвідувальної роти, які здійснювали евакуацію.

При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що командиру позивача, зокрема, командиру роти охорони ОСОБА_4 було відомо про передачу особистої зброї та засобів захисту старшим солдатом ОСОБА_2 , солдатом ОСОБА_3 та солдатом ОСОБА_1 медикам розвідувальної роти.

Разом з тим суд зазначає, що обставина не передавання офіцеру медичної служби управління Військової частини НОМЕР_1 лейтенанту ОСОБА_9 , згідно з його поясненнями, від військовослужбовців інших підрозділів зброї, а також обставина ненадходження до медичного пункту автомата АК-74 № 054941, згідно з поясненнями фельдшера медичного пункту 1 МБ сержанта ОСОБА_10 , не свідчить про не підтвердження факту передачі ОСОБА_1 зброї медикам розвідки, оскільки ні лейтенант ОСОБА_9 , ні сержант ОСОБА_10 безпосередньо евакуацію позивача не здійснювали.

При цьому, суд зауважує, що для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суб`єкт владних повноважень має з`ясувати обставини та факти вчинення дисциплінарного проступку, які підтверджені належними та допустими доказами.

Однак, судом було встановлено, що під час службового розслідування відповідачем не з`ясовувалися та не досліджувалися обставини втрати позивачем військової зброї. Зокрема, відповідачем не було досліджено та надано оцінку обставинам неможливості зберігання автомату АК-74 № 054941 у медичному закладі, факт отримання позивачем поранення і як наслідок - неможливості здійснення нагляду за зброєю.

Так, зазначені доводи та обставини залишилися поза межами дослідження відповідачем під час проведення службового розслідування, їм не було надано належної правової оцінки в розрізі встановлення факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку та відповідності обраного відповідачем виду стягнення критеріям обґрунтованості, співмірності та пропорційності.

Наведене дає підстави для висновку, що в ході службового розслідування не вчинено дій, передбачених Порядком № 608 та спрямованих на досягнення мети і завдань службового розслідування: належним чином не встановлювались обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, не встановлювались характер та обставини вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки; причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

Водночас в акті службового розслідування мотивувальна частина відносно позивача викладена без наведення обставин, на яких ґрунтуються висновки про не підтвердження інформації про передачу ОСОБА_1 зброї військовослужбовцям, які привезли його точку евакуації та висновки про вчинення ним дисциплінарного проступку та без конкретизації вчинених позивачем порушень та наданні обгрунтованої оцінки діям позивача.

Таким чином, враховуючи, що військова зброя була втрачено в умовах бойових дій, після поранення та під час евакуації позивача, що є об`єктивно встановленою обставиною в ході службового розслідування, відповідач, застосовуючи до позивача дисциплінарне стягнення та притягуючи останнього до матеріальної відповідальності не врахував вказані обставини при винесенні оскаржуваного наказу.

Також матеріали службового розслідування не містять доказів, які б свідчили про невиконанням чи неналежне виконання позивачем обов`язків військової служби або службових обов`язків та не враховано обставину неможливості зберігання зброї у медичному закладі, а також факт отримання позивачем поранення.

Окремо слід зазначити, що службовим розслідуванням не встановлено наявність причинного зв`язку між поведінкою позивача і настанням шкоди, вина позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідачем також не доведено необхідність застосування саме такого виду матеріальної відповідальності, як підвищена матеріальна відповідальність.

За таких обставин, суд вважає, що службовим розслідуванням не установлено та відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем дисциплінарного проступку та заподіяння державі шкоди.

Наведене у сукупності дає підстави суду визнати проведене службове розслідування неналежним чином, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Таким чином, відповідачем не доведено, що саме позивач невиконанням чи неналежним виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків, спричинив втрату військового майна.

Окрім того, керівництвом військової частини під час прийняття рішення за результатами службового розслідування не надано оцінку за такими критеріями як попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби в сукупності із повним доведенням вини останнього.

Стосовно доводів представника позивача про порушення встановленого Порядком № 608 строку на проведення службового розслідування суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_5 (з адміністративно-господарської діяльності) від 31.01.2024 №729 «Про перепризначення службового розслідування за фактом втрати військового майна» проведено службове розслідування відносно позивача.

При цьому, притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача відбулося на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_5 від 19.02.2024 № 1130 «Про результати проведеного службового розслідування по фату передачі особистої зброї солдатом ОСОБА_1 ».

Таким чином, суд констатує, що службове розслідування було завершено у передбачений пунктом 13 розділу III Порядку № 60 місячний строк з дня його призначення.

При цьому суд зазначає, що решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного наказу прийнятого відносно позивача, а також відповідність прийнятого наказу критеріям, зазначеним у частині другі статті 2 КАС України.

Відтак, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2024 №1130 в частині пунктів 3 та 5 є таким, що винесений необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не розсудливо, а тому в цій частині він є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача видати наказ про повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі, що були стягнуті на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.02.2024 №1130 суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 14 Закону № 160-IX у разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності, стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.

У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи, що судом скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_5 від 19.02.2024 №1130 в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності позовна вимога про зобов`язання відповідача видати наказ про повернення ОСОБА_1 грошових коштів підлягає задоволенню.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача по суті спору не свідчать про законність вчинених ним дій.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с. 47), оскільки позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати пункт 3 та пункт 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130 «Про результати проведеного службового розслідування по факту передачі особистої зброї солдатом ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_5 видати наказ про повернення ОСОБА_1 грошових коштів, що були стягнуті на виконання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 19.02.2024 №1130 «Про результати проведеного службового розслідування по факту передачі особистої зброї солдатом ОСОБА_1 ».

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач - Військова частина НОМЕР_5 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_7 ).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна