Справа № 500/2875/25
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2875/25

07 липня 2025 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду, через представника адвоката Нюню Олександра Ігоровича, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову командира Військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту офіцера відділення медичного постачання медичної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 18 квітня 2025 року та видачі наказу про звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка являється особою з інвалідністю II групи та у відповідності до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення офіцера відділення медичного постачання медичної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка являється особою з інвалідністю II групи та у відповідності до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та має матір, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду, а також проживає разом з нею. Тому, 18.04.2025 позивач звернувся до командира з письмовим рапортом з проханням звільнити його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 13 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: з підстав необхідності догляду за матір`ю ОСОБА_2 , особа з інвалідністю ІІ групи. Позивачем до рапорту додано відповідний обсяг документів, в тому числі у підтвердження наявності інших осіб, які за законом зобов`язані та могли б здійснювати догляд за матір`ю. Позивач наголошує, що він є єдиним членом сім`ї своєї матері, що фактично може здійснювати постійний догляд за нею, відтак вважає оскаржену відмову протиправною, а тому просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 15.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) суддею одноособово.

19.05.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача у справі із змісту якого слідує, що він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог мотивуючи свою позицію тим, що у відповідь на рапорт позивача від 18.04.2025 про звільнення з військової служби надано відмову начальника ВЧ НОМЕР_1 №1884/ИТ/ОКП/3638 від 03.05.2025 в задоволенні вказаного рапорту. Підставою для відмови стало те, що під час розгляду рапорту позивача встановлено наявність інших осіб першого чи другого ступеня споріднення, а саме: онуки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (19 повних років), яка за висновком відповідача може здійснювати постійний догляд за бабусею як особою з інвалідністю ІІ групи, а відтак підстави для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 13 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» відсутні (арк. справи 30-35).

Інших заяв, в тому числі по суті справи на адресу суду не надходило.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 у військовому званні старший лейтенант медичної служби.

18.04.2025 офіцер відділення медичного постачання медичної роти військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант медичної служби ОСОБА_1 , подав рапорт на звільнення по команді (вх.№46/ОКП/5356) на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 через сімейні обставини, а саме: у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка являється особою з інвалідністю II групи та у відповідності до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Судом встановлено, а сторонами не спростовано, що до вказаного рапорту долучено наступні додатки:

паспорт на ім`я ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія);

картка платника податків на ім`я ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія);

довідка до акту огляду МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія);

висновок ЛКК про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (нотаріально посвідчена копія);

заява ОСОБА_2 про те, що вона перебуває на утриманні єдиного сина ОСОБА_1 (нотаріально посвідчена копія);

витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія);

свідоцтво про народження ОСОБА_1 (нотаріально посвідчена копія);

заява від ОСОБА_3 (онуки) про те, що вона немає змоги здійснювати постійний догляд за бабусею, оскільки є студенткою денної форми навчання Національного університету «Львівська політехніка» та проживає в іншому місті і немає жодного доходу (нотаріально посвідчена копія);

довідка ОСОБА_3 (онуки) про те, що вона є студентом денної форми навчання Національного університету «Львівська політехніка»;

витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 (онуки), який підтверджує її проживання в іншому місті.

Листом №1884/ИТ/ОКП/3638 від 03.05.2025 Військова частина НОМЕР_1 повідомила про відмову позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25.03.1992. В якості підстави для відмови вказано, що відповідно до долучених до рапорту матеріалів встановлено, що мати військовослужбовця ОСОБА_2 , дійсно є особою з інвалідністю II групи та за висновком лікарсько-консультаційної комісії потребує постійного стороннього догляду. Однак, відповідно до матеріалів обстеження сімейного стану встановлено наявність інших осіб першого чи другого ступеня споріднення у матері старшого лейтенанта, а саме: онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак відповідач вказав, що у військовослужбовця немає підстав для звільнення з військової служби, оскільки він не надав документальних доказів підтвердження факту потреби постійного догляду за іншими членами сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, матері особи з інвалідністю II групи.

Вважаючи порушеним своє право на звільнення з військової служби, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною першою статті 2 Закону №2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Відповідно до частини другої цієї статті, проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. А частиною третьою цієї статті визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII видами військової служби є: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII. При цьому суд враховує, що у статтю 26 Закону №2232-XII неодноразово вносились зміни за час введення воєнного стану.

Так зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024, що набули чинності з 18.05.2024, підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час воєнного стану:

«через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу)».

В свою чергу у частину 12 статті 26 Закону №2232-XII, у редакції чинній на момент подання позивачем рапорту, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» №4170-IX від 19.12.2024, що набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 січня 2025 року, також внесено зміни та абзац 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII викладено в такій редакції:

«необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи».

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Таким чином, законодавець передбачив механізм реалізації відповідного права шляхом подання військовослужбовцем рапорту на звільнення зі служби з відповідних підстав.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція №170).

Суд враховує, що наказами Міністерства оборони України №495 від 23.07.2024 та №31 від 21.01.2025 було внесено зміни у Інструкцію №170, які були чинними на час подання позивачем рапорту на звільнення зі служби.

Так, пунктом 5 додатку 19 до Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170 визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, зокрема, у разі:

«необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я», а саме:

документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами);

один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді.

Судом встановлено, що позивачем, згідно з підпунктом 26 пункту 5 Додатку 19 Інструкції №170, до рапорту подано копії таких документів: паспорт на ім`я ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія); картка платника податків на ім`я ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія); довідка до акту огляду МСЕК про встановлення інвалідності ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія); висновок ЛКК про те, що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (нотаріально посвідчена копія); заява ОСОБА_2 про те, що вона перебуває на утриманні єдиного сина ОСОБА_1 (нотаріально посвідчена копія); витяг з реєстру територіальної громади про місце проживання ОСОБА_2 (нотаріально посвідчена копія); свідоцтво про народження ОСОБА_1 (нотаріально посвідчена копія); заява від ОСОБА_3 (онуки) про те, що вона немає змоги здійснювати постійний догляд за бабусею, оскільки є студенткою денної форми навчання Національного університету «Львівська політехніка» та проживає в іншому місті і немає жодного доходу (нотаріально посвідчена копія); довідка ОСОБА_3 (онуки) про те, що вона є студентом денної форми навчання Національного університету «Львівська політехніка»; витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 (онуки), який підтверджує її проживання в іншому місті.

Відповідачем не заперечено та не спростовано долучення позивачем до рапорту вказаного переліку документів.

Надаючи оцінку обставинам справи суд зазначає, що позивач реалізуючи визначене нормами чинного законодавства право на звільнення з військової служби, звернувся з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами відповідно до абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII, через такі сімейні обставини, як необхідність постійного догляду за своєю матір`ю особою з інвалідністю ІІ групи.

Слід зазначити, що обов`язковими умовами для отримання права на звільнення з військової служби за вказаною підставою є:

- наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи;

- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;

- відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

При цьому, зазначені обставини мають існувати в сукупності та бути підтвердженими доданими до рапорту доказами, перелік яких є визначеним Інструкцією №170.

Так, відповідачем не заперечуються і не спростовуються обставини того, що позивач є сином ОСОБА_2 (підтверджено родинні зв`язки), яка є особою з інвалідністю II групи станом на дату подання рапорту (підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК) та необхідність здійснювати постійний догляд за нею (наявний висновок ЛКК закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді), відсутність інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (чоловік, діти тощо).

В даному випадку спірним є факт наявності у матері позивача інших членів сім`ї другого ступеня споріднення, а саме: онуки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та можливості здійснення нею постійного догляду за матір`ю позивача.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з частиною першою статті 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 203 Сімейного кодексу України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Суд зазначає, що абзац 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю ІI групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).

Тобто, вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема другого ступеня споріднення, обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 у справі №380/16966/24 виснував позицію, у якій вказав, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» - означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до першого ступеня спорідненості є її батьки, чоловік або дружина, а також діти такої особи, у тому числі усиновлені. Згідно статтею 1262 Цивільного кодексу України та інших положень законодавства, членами сім`ї особи, які належать до другого ступеня спорідненості є її рідні брати та сестри, баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері, а також її онуки.

Суд наголошує, що відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, законодавством визначені критерії, за наявності яких особи складають сім`ю, яким є, зокрема спільне проживання.

Як встановлено судом, згідно з довідкою №613715 від 10.03.2025 з Єдиної державної електронної бази з питань освіти (арк. справи 22) онука матері позивача - ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання Національного університету «Львівська політехніка».

Згідно витягу з реєстру Львівської територіальної громади №2025/002785421 від 27.02.2025 (арк. справи 20) ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_1 , в той час як згідно витягу з реєстру Тернопільської територіальної громади №2024/014893536 від 10.12.2024 мати позивача ОСОБА_2 проживає у АДРЕСА_2 (арк. справи 12).

Так, з урахуванням вищенаведених норм та встановлених обставин слідує, що станом на дату подання позивачем рапорту на звільнення з військової служби, сім`я ОСОБА_2 складається лише з її сина. З огляду на що суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що родичі особи з інвалідністю, які не проживають разом із нею, не є членами її сім`ї.

Сімейним кодексом України встановлено: обов`язок повнолітніх внуків, правнуків утримувати бабу, діда, прабабу, прадіда (стаття 266).

Проте, суд звертає увагу, що при цьому, зокрема статтею 266 Сімейного кодексу України визначено умови, за яких повнолітні внуки зобов`язані утримувати непрацездатну бабу, яка потребує матеріальної допомоги, а саме: якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.

У даному випадку суд враховує, що ОСОБА_2 має повнолітнього сина (позивача у справі), в той час як онука ОСОБА_3 , маючи 19 повних років, є студентом денної форми навчання та згідно із статтею 199 Сімейного кодексу України сама є такою особою, яку батьки зобов`язані утримувати до досягнення 23- х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Суд враховує, що поняття «обов`язку утримання» та «обов`язку здійснення постійного догляду» не є тотожними, оскільки утримання особи - це надання матеріальної допомоги, в той час як постійний догляд - це форма догляду за особою з різними фізичними або психічними обмеженнями, що вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки.

Поряд з цим, матеріали справи не містять достатніх доказів наявності членів сім`ї другого ступенів споріднення, які можуть здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю позивача, а відтак позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що окрім нього, інших членів сім`ї, які спільно проживають та могли здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю ІІ групи (матері позивача) - немає.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, на переконання суду позивач, звертаючись із рапортом від 18.04.2025 надав відповідачу достатні докази для підтвердження обставин для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а отже відмова відповідача у звільнення з військової служби є протиправною.

Зважаючи на те, що відповідач розглянув вказаний рапорт позивача та надав обґрунтовану відмову у звільненні з військової служби по суті, то суд вважає, що належним та ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи та у відповідності до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом №1884/ИТ/ОКП/3638 про відмову в задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 18 квітня 2025 року про звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення офіцера відділення медичного постачання медичної роти військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами відповідно до підпункту "г" пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-ХІІ від 25.03.1992, як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи та у відповідності до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 07 липня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.