Справа № 440/12701/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 р. Справа № 440/12701/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039 по справі № 440/12701/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд:

-визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області;

- зобов`язати при цьому ГУПФ зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області та здійснити відповідний перерахунок пенсії.

В якості підстави для звернення до суду заявниця вказує на протиправну, як на її думку, поведінку відповідача, який неправомірно відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.1995 по 30.04.1995 на території РФ, проігнорувавши приписи міжнародних угод у сфері трудової міграції, ратифікованих Україною, що призвело до заниження соціальних виплат належних позивачу.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального трудового стажу періодів її роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області, а також здійснити перерахунок пенсії з 14.06.2024 з урахуванням збільшеного трудового стажу.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Відповідач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 на території російської федерації в ТОО Север Ханти-Мансійського АО Тюменської області в зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Уточнюючи довідки та довідки про реорганізацію відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, не надавались. Таким чином, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.06.2024 перебуває на обліку у ГУПФ, де отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" рішенням №77 від 22.08.2024, з урахуванням страхового стажу 35 років 13 днів.

Однак позивач вважає, що відповідно до записів трудової книжки вона має страховий стаж більше 40 років, у зв`язку з чим 29.08.2024 вона через особистий кабінет вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України звернулася із заявою, в якій просила надати відповідь стосовно неврахування стажу у розмірі більше 6 років (а.с. 29).

У відповідь ГУПФ листом від 25.09.2024 №17005-14916/Ш-02/8-1600/24 повідомив заявницю про те, що згідно із заявою від 13.05.2024 їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 14.06.2024. Зазначену заяву опрацьовано ГУПФ в Рівненській області. Пенсію обчислено із врахуванням страхового стажу тривалістю 35 років 13 днів (враховано по 30.04.2024). До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 22.06.1988 по 20.01.1994 в Полтавському управлінні бурових робіт виробничого об`єднання "Укрнафта", оскільки у трудовій книжці НОМЕР_1 відсутні записи та накази про звільнення або переведення з Полтавського управління бурових робіт у відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос", а в наданій до заяви довідці від 27.03.2024 №02-44/2079, виданій ПАТ бурова компанія "Букрос", про періоди роботи з 22.06.1988 по 10.04.2007, Полтавське управління бурових робіт з 21.01.1994 перейменовано у відкрите акціонерне товариство бурова компанія "Букрос";

- з 21.01.1994 по 31.12.1994 у ВАТ бурова компанія "Букрос" у зв`язку із відсутністю запису у трудовій книжці та наказу про прийняття або переведення з Полтавського управління бурових робіт виробничого об`єднання "Укрнафта" до ПАТ бурова компанія "Букрос".

Для врахування заробітку до липня 2000 року надано довідки про заробітну плату від 27.03.2024 №02-44/2080, №02-44/2081, №02-44/2082, №02-44/2083, видані ПАТ бурова компанія "Букрос", які не підтверджено первинними документами, та які разом з довідкою №02-44/2079 про підтвердження стажу роботи були направлені на перевірку відповідності первинним документам. Згідно актів про перевірку вказаних довідок періоди роботи та суми заробітку відповідають первинним документам. Рішенням від 11.09.2024 проведено перерахунок пенсії з 14.06.2024 та зараховано до стажу період роботи з 22.06.1988 по 31.12.1994. Страховий стаж склав 41 рік 6 місяців 23 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 на території російської федерації в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області у зв`язку з тим, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Повідомлено, що умовний розрахунок пенсії із врахуванням заробітної плати з червня 1988 по листопад 1988 та з травня 1995 по червень 2000, згідно із яким визначено оптимальний період заробітку з 01.07.1995 по 30.06.2000, призвів до зменшення розміру пенсії.

Не погоджуючись із правомірністю дій відповідача щодо відмови у зарахуванні трудового стажу, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу. Тож відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача на території РФ з 01.01.1995 по 30.04.1995, у зв`язку з чим відповідну бездіяльність ГУПФ суд визнає протиправною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV).

За змістом пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

У силу пункту 1 частини першої статті 9 Закону №1058-IV пенсія за віком є одним з видів пенсійних виплат в солідарній системі.

Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2а ст. 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: (...) з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Статтею 44 Закону №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так само, відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Спір у цій справі стосується з`ясування наявності / відсутності підстав для зарахування до стажу роботи позивача, що враховується під час призначення пенсії за віком, періоду роботи на території РФ.

Відповідач відмовив у зарахуванні до стажу роботи позивача періоду роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області з підстави припинення участі російської федерації з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Перевіряючи обґрунтованість таких мотивів, колегія суддів із записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 20.07.1982 (а.с. 26-28) встановив, що у спірний період ОСОБА_1 працювала в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області (записи №8-9).

Колегія суддів враховує, що відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Відмовляючи позивачу у зарахуванні згаданого періоду роботи до стажу, відповідач послався виключно на факт припинення участі РФ з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Однак суд вважає такі доводи пенсійного органу неприйнятними, адже у силу пункту 2 статті 13 названої Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Тож факт припинення участі РФ в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

А тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць згаданої Угоди до 01.01.2023, враховується при встановленні права на пенсію та її обчисленні.

За наявності чинних у період роботи позивача положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді позбавлення її права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.

Тож, відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача на території РФ з 01.01.1995 по 30.04.1995.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до загального трудового стажу періодів її роботи з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області.

Отже, враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, беручи до уваги обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального трудового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.1995 по 30.04.1995 в ТОО "Север" Ханти-Мансійського АО Тюменської області, а також здійснити перерахунок пенсії з 14.06.2024 з урахуванням збільшеного трудового стажу.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено належним чином правомірності своїх дій у спірних відносинах, колегія суддів зазначає про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 по справі № 440/12701/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий