Справа № 280/5193/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

07 липня 2025 року Справа № 280/5193/25 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Новікова І.В., перевіривши матеріали адміністративного позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач 1), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ) (далі третя особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням участі Позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за періоди з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 06.11.2022, з 16.11.2022 по 30.11.2022, з 22.12.2022 по 31.12.2022 року, з урахуванням фактично сплачених сум;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену додаткову грошову винагороду, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням участі Позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, за періоди з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 06.11.2022, з 16.11.2022 по 30.11.2022, з 22.12.2022 по 31.12.2022 року, з урахуванням фактично сплачених сум.

Ухвалою суду від 20.06.2025 позовну заяву залишено без руху, на підставі статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду, заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, оформлену у відповідності до статті 167 КАС України, із зазначенням поважних підстав пропуску строку звернення до суду.

30.06.2025 від представника позивача до суду надійшла заява, в якій позивач просить поновити йому строк звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначено, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише 25.04.2025 після отримання відповіді від відповідача.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, тримісячний строк звернення встановлюється від дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Спір у даній справі виник у зв`язку з незгодою позивача з розміром виплаченої йому додаткової грошової винагороди за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 06.11.2022, з 16.11.2022 по 30.11.2022, з 22.12.2022 по 31.12.2022, а саме позивач вважає, що за зазначений період розмір додаткової винагороди має складати 100000,00 грн.

При цьому, з наданих до позовної довідок про грошове забезпечення за спірний період, судом встановлено, що за зазначений період позивачу виплачувалась додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн.

Тобто, розмір недоплаченої винагороди складає 70000,00 грн. на місяць.

За таких обставин, з позивач повинен був дізнатися про порушення його прав та законних інтересів щодо не виплати у повному розмірі додаткової винагороди за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 06.11.2022, з 16.11.2022 по 30.11.2022, з 22.12.2022 по 31.12.2022, після отримання грошового забезпечення у листопаді 2022 року за жовтень 2022 року, у грудні 2022 року за листопад 2022 року та у січні 2023 року за грудень 2023 року.

При цьому, з огляду на розмір не доплаченої грошової винагороди (70000,00 грн.), позивач безумовно мав дізнатися про порушення його прав, оскільки грошове забезпечення становило на багато меншу суму (44997,80 грн. жовтень 2022 року), ніж коли така додаткова винагорода виплачувалась у повному розмірі, як наприклад у липні 2022 року (96115,33 грн.).

Разом з тим, позивач після отримання грошового забезпечення за відповідний місяць не звернувся, ані до відповідача, ані до суду, з питання не нарахування та не виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до відомостей з військового квитка позивача, ОСОБА_1 з 16.04.2024 виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , тобто припинив проходження військової служби.

Водночас, статтею 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Суд зазначає, що з моменту звільнення позивача з військової служби минуло більше одного року, оскільки позивач звільнений з військової служби 16.04.2024, а позовна заява до суду подана 18.06.2025.

При цьому, суд зазначає, що спір між сторонами не стосується порядку звільнення позивача з військової служби та/або сум грошового забезпечення нарахованого при звільненні, оскільки позивач не погоджується з розміром грошового забезпечення яке йому виплачувалося ще у 2022 році, тоді як з позовною заявою до суду позивач звернувся лише у червні 2025 року.

Посилання представника позивача про те, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише у квітні 2025 року, суд відхиляє, оскільки звернення представника позивача у 2025 році до відповідача не свідчить про дату коли позивач дізнався про порушення своїх прав, а лише свідчить про те коли позивач почав вчиняти дії спрямовані на захист таких прав.

Також, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що оскільки спір стосується грошового забезпечення, то строк звернення до суд не обмежений, оскільки законодавцем у липні 2022 року були внесені зміни до Кодексу Законів про працю України, і на даний час не існує приписів, які б надавали право на звернення до суду щодо стягнення заробітної плати без обмеження строком.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Положеннями частин першої та другої статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд звертає увагу на те, що заява представника позивача про поновлення строку звернення до суду не містить посилань на те, що позивач починаючи з листопада 2022 року по червень 2025 року мав реальні перешкоди, у зв`язку із якими позивач своєчасно не звертався до суду.

За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суддя дійшов висновку, що позовну заяву належить повернути позивачеві в частині позовних вимог за період з серпня 2022 по 05.05.2023.

Керуючись п.9 ч.4 ст.169, ст.241, ст.256 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_2 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова