Справа № 400/8143/23
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2025-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

07 липня 2025 року

м. Київ

справа №400/8143/23

адміністративне провадження № К/990/22433/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Шарапи В.М., суддів: Берназюка Я.О., Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі №400/8143/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просила:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , які полягає у невнесенні до оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2021, 01.01.2022 від 05.04.2023 №ФД-9/1/57, які видані на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.02.2023 у справі № 400/5752/22, відомостей про розміри надбавки за особливості проходження служби (65% від посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років), та премії (47% від посадового окладу) відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 та рішень Міністра оборони України;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними станом на 01.01.2021, 01.01.2022, відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 у редакції до внесення змін постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2018 № 103 та рішення Міністра оборони України. із зазначенням відомостей: про розмір посадового окладу за 20 т.р.: окладу за військове звання (майор); надбавки за вислугу років (50% від посадового окладу та окладу за військове звання): надбавки за особливості проходження служби у розмірі (65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років); надбавки за службу в умовах режимних обмежень (10% посадового окладу); надбавки за кваліфікаційну категорію (5% посадового окладу); премії (47% посадового окладу), які обчислені із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021, 01.01.2022 з урахуванням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду 03.02.2023 у справі № 400/5752/22, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2021, 01.02.2022 основного розміру пенсії.

Розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження.

Миколаївський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 05.11.2024 (залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025) позов задовольнив.

На адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 26.05.2025 надійшла касаційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2024, постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом із касаційною скаргою скаржник заявив клопотання про поновлення пропущеного строку, яке обґрунтовує поданням касаційної скарги повторно.

Скаржник також заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі. Клопотання мотивоване відсутністю у ІНФОРМАЦІЯ_1 достатнього та своєчасного фінансування витрат на оплату судового збору. Також, відповідач вказує, що звертався до Фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо фінансування витрат з оплати судового збору або безпосереднього здійснення оплати судового збору за розгляд поданої касаційної скарги. Однак, станом на 21.04.2025 оплата судового збору здійснена не була, оскільки вирішення вищезазначеного питання, процедура виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає велику кількість часу, та фактично не може бути здійснена у стислі строки. У клопотанні відповідач додатково зазначає, що у період з 20.11.2023 по дату подання клопотання на рахунках ІНФОРМАЦІЯ_1 були відсутні кошти необхідні для сплати судового збору.

Верховний Суд своєю ухвалою від 04.06.2025 відмовив у задоволенні вказаних вище клопотань, касаційну скаргу залишив без руху та надав десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 2147,20 грн та мотивування поважних причин пропуску строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів.

На виконання вимог зазначеної вище ухвали, від скаржника на адресу суду 13.06.2025 надійшло клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі, на обґрунтування якого навів аналогічні підстави, що і у попередньому клопотанні.

Також, відповідач повторно заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 вжив усіх необхідних заходів для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою, в тому числі і для оплати судового збору, що підтверджується заявкою-розрахунком на фінансування судових виплат.

Втім, перевіривши касаційну скаргу та заявлені клопотання, Верховний Суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 3674-VI від 08.07.2011 "Про судовий збір" (далі - Закон №3674-VI), враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 статті 8 Закону №3674-VI встановлено право суду зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

Як вбачається з наведеного, заявник не є суб`єктом, на якого розповсюджується дія законодавства щодо зменшення розміру судового збору, звільнення від його сплати, відстрочення або розстрочення такої сплати.

Обставини, пов`язані з неможливістю сторони сплатити судовий збір, у тому числі, пов`язані з фінансуванням суб`єкта владних повноважень з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, також не є підставою для відстрочення сплати судового збору.

Так само не можуть бути підставою для відстрочення сплати судового збору саме по собі посилання на факт введення воєнного стану. Ба більше, стосовно зазначеного Верховний Суд звертає увагу відповідача на положення частини 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, відповідно до якої, в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Стосовно посилання скаржника на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.03.2021 у справі №912/1061/20 слід звернути увагу на тому, що вказаною постановою залишено без задоволення касаційну скаргу фізичної особи, а ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги залишено без змін. Крім того, правовідносини у згаданій справі не є релевантними до розглядуваної справи, позаяк клопотання про відстрочення судового збору у справі №912/1061/20 подано фізичною особою.

Додатково Верховний Суд зазначає, що норми частини 1 та 2 статті 8 Закону №3674-VI є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору, відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» вказав: «Суд ще раз нагадує, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, Суд вважає, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Таким чином, вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції».

Отже, у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення сплати судового збору слід відмовити.

Оцінюючи поважність наведених скаржником причин пропуску строку на касаційне оскарження, Верховний Суд наголошує, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

З огляду на викладене, Верховний Суд вкотре зауважує, що зазначені скаржником у клопотанні підстави поновлення строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними, позаяк такі є абстрактними, узагальненими та такими, що не містять ознак наявності перепони у вчиненні процесуальної дії протягом визначеного законодавством строку.

Як вбачається із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, відповідач неодноразово оскаржував у касаційному порядку судові рішення судів попередніх інстанцій, однак Верховний Суд своїми ухвалами від 24.03.2025 та 12.05.2025 повернув скаржнику його касаційні скарги у зв`язку з невикладенням у них підстав для оскарження судових рішень у касаційному порядку та несплатою судового збору за подання касаційної скарги.

З огляду на наведене, Верховний Суд наголошує, що попереднє звернення з касаційною скаргою, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, та її повернення, не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою і в жодному разі не дають право у будь-який необмежений час після спливу строку на касаційне оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.

Ба більше, в контексті наведеного слід наголосити на висновку, який Верховний Суд сформував у постанові від 29.02.2024 у справі №420/13307/21, де зокрема зазначив:

«…та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до апеляційного суду, не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків встановлених для цього…».

«…. право на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення не є абсолютним й окрім його реалізації без зайвих зволікань, скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої апеляційної скарги відбулося з причин, які об`єктивно не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення…».

Також, Верховний Суд вважає за потрібне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Слід зауважити, що у розглядуваній справі відповідач звернувся до суду із касаційною скаргою із значним пропуском строку, що становить 3 місяці та є суттєвою обставиною, яка впливає на розгляд судом питання про поновлення такого строку.

Суд звертає увагу, що особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо дотримання строків касаційного оскарження.

У підсумку можна виснувати про те, що заява про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованою, а підстави, вказані у ній - неповажними. Відтак з наведеного вбачається, що скаржник згаданий вище недолік до теперішнього часу не усунув та поважних підстав для поновлення строку касаційного оскарження на вказав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Враховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 333 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску ІНФОРМАЦІЯ_2 строку на касаційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі №400/8143/23.

Відмовити у задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі №400/8143/23.

Відмовити ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні його клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.02.2025 у справі №400/8143/23 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддіВ.М. Шарапа Я.О. Берназюк С.М. Чиркін