Справа № 160/18704/25
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
26.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Волошина Олена Вікторівна, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправним і скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом №34 від 29.05.2025 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі заяви ОСОБА_1 від 29.05.2025 прийняти рішення про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
30.06.2025 до суду представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо документального оформлення призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та відправлення його до місця проходження військової служби, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.
Як указує представник позивача, необхідність забезпечення позову полягає у невідворотності наслідків прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу у наданні відстрочки від мобілізації, в унеможливленні як ефективного захисту, так і в поновленні порушених прав позивача. Зокрема, без вжиття заявлених заходів забезпечення позову та до вирішення заявленого спору по суті, позивач буде призваний до військової служби, а у разі неприбуття до відповідача - притягнений до кримінальної відповідальності. ІНФОРМАЦІЯ_3 особисто позивачу вручена повістка №3860758 від 11.06.2025, згідно з якою позивач має з`явитися 12.06.2025 о 09:00 для призову на військову службу. Згідно з пунктом 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, далі - Порядок №560, до ухвалення комісією рішення про надання або відмову у наданні відстрочки - військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Оскільки таке рішення ухвалено, позивач на теперішній час вважається таким, що підлягає призову. Представник позивача просить суд врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.01.2024 у справі №280/6033/22, в якій суд констатував, що позивач на момент призову на військову службу мав право на одержання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією. Проте вказав, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. Таким чином, без вжиття заявлених заходів його забезпечення, навіть у разі задоволення позовних вимог, захист порушеного права позивача буде неможливим, порушене право не буде відновлено, а додаткові зусилля не призведуть до поновлення права, за захистом якого позивач звернувся з цим позовом. Крім цього, негативними наслідками відсутності вжитих заходів забезпечення позову, окрім відсутності можливості захисту порушеного права у заявленому спорі, є те, що позивач не матиме можливості виконання обов`язку по утриманню та вихованню 14-річного сина, який фактично залишиться вдома сам. Також представник позивача вказує, що очевидна неправомірність рішення полягає у тому, що позивач, який не має юридичної освіти та звертався до відповідача самостійно, у заяві про надання відстрочки від 29.05.2025 заявив підстави відстрочки - абзац 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вказав про те, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані чоловіки, які самостійно виховують дитину до 18 років. Зокрема, позивач, звертаючись до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, посилався на норму, передбачену абзацом 4 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, оскільки самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду, тобто просив розглянути питання наявності підстав для надання відстрочки відповідно до пункту 4 частини першої статті 23 Закону№3543-ХІІ. Проте, згідно з повідомленням відповідача від 02.06.2025 №216/2457, подана заява від 29.05.2025 розглянута з підстав пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме « 5) жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років». Позивач не заявляв підставами для отримання відстрочки виховання дитини з інвалідністю віком до 18 років, оскільки син здоровий та не має інвалідності, що є очевидним за відсутності надання доказів зворотного. Таким чином, розгляд відповідачем заяви від 29.05.2025 з підстав, які не заявлялись, свідчить про очевидну неправомірність рішення, яке прийнято необгрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а наслідки такого рішення свідчать про непропорційність та упередженість відповідача при прийнятті рішення. Оскільки позивачем до заяви надані підтверджуючі документи саме щодо самостійного утримання та виховання дитини до 18 років, представник позивача вважає, що відповідачем по суті питання фактично не розглянуто, а у наданні відстрочки передчасно та необгрунтовано відмовлено, що свідчить про очевидну протиправність оскаржуваного рішення.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву про забезпечення позову передано судді Кучугурній Н.В.
Розглянувши заяву, суд зазначає про таке.
Інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві врегульовано положеннями Глави 10 Розділу І Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, статтею 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово зазначав, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Міністрів Ради Європи від 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами. І якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
З матеріалів справи суд установив, що позивач 29.05.2025 звернувся до відповідача із заявою на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз5 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно з якою, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину до 18 років. Згідно із повідомленням відповідача, позивачу було відмовлено у наданні відстрочки.
Суд зазначає, що 16.05.2024 постановою Кабінету Міністрів України №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає:
механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;
процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;
процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;
організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;
процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;
механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.
Відповідно до п.6 Порядку № 560 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;
прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;
документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Згідно з пунктами 81, 82, 88, 89 Порядку № 560 призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період здійснюють: резервістів та військовозобов`язаних - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Наказ про призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в день відправки військової команди до військових частин (установ) у разі призову резервістів командиром військової частини, резервістів та військовозобов`язаних керівником розвідувального органу або визначеного ним керівником відповідного підрозділу розвідувального органу, керівником Центрального управління або регіонального органу СБУ - в день призову та зарахування до списків військової частини (підрозділу, органу).
На основі результатів проведення медичного огляду та професійно-психологічного відбору резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у територіальному центрі комплектуванні та соціальної підтримки під особистий підпис вручається повістка щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання такої повістки або невиконання вимог щодо прибуття для відправлення до військової частини (установи) у визначений у повістці час та місце такі особи несуть відповідальність відповідно до Кримінального кодексу України.
Аналізуючи наведені норми чинного законодавства, суд зазначає, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає, зокрема, документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації та відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
У свою чергу документальне оформлення призову включає в себе, зокрема, прийняття наказу про призов військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суд зауважує, що матеріали справи не містять жодного документального підтвердження щодо здійснення відповідачем подальших дій щодо мобілізації заявника.
У заяві про забезпечення позову представник позивача вказує, що відповідачем особисто вручена повістка №3860758 від 11.06.2025, згідно з якою позивач мав з`явитись 12.06.2025 для призову на військову службу.
Копія цієї повістки надана до заяви про забезпечення позову.
У цій повістці вказано, що позивачу належить з`явитися 12.06.2025 о 9:00 год. для призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів при ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Поряд з цим, відповідно до листа відповідача від 16.06.2025 №216/2681, наказ про призов позивача на військову службу під час мобілізації не видавався, поіменний список для відправлення до військової частини не формувався, оскільки позивач не прибув за отриманою повісткою.
Отже, суду не надано докази, що відповідачем вчиняються активні заходи по відношенню до позивача, які полягають у документальному оформленні призову позивача на військову службу під час мобілізації, та факту існування реальної загрози вжиття заходів, спрямованих на проходження заявником військової служби під час мобілізації, позивачем також не надано.
Позивачем надано тільки докази, що підтверджують відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, однак, вказана обставина не підтверджує обґрунтованість заяви про забезпечення позову.
Інші обставини, наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову, підлягають з`ясуванню під час розгляду справи за поданою позивачем позовною заявою.
Водночас, суд зазначає, що на цій стадії судового процесу, суд не може дійти до переконання про очевидну протиправність оскаржуваного рішення, як передбаченої законом підстави для забезпечення позову.
Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави стверджувати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, тому заява про забезпечення позову є такою, що задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 150, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя
Ухвала набирає законної сили 02.07.2025.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Кучугурна