Справа № 520/2679/25
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р. Справа № 520/2679/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Жигилія С.П. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 07.04.25 у справі № 520/2679/25

за позовом Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи"

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_1) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі за текстом також - відповідач), третя особа - Державне підприємство "Національні інформаційні системи", у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України від 21.01.2025 за №160/5 «Про результати проведення камеральної державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким тимчасово заблоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано Наказ Міністерства юстиції України від 21.01.2025 за №160/5 «Про результати проведення камеральної державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1», яким тимчасово заблоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

Стягнуто на користь Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422 грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та доводить, що оскаржуваний наказ є правомірним та прийнятим з дотриманням встановленої процедури. Вказує, зокрема, що суд першої інстанції помилково посилається на документи, долучені позивачем до матеріалів справи, оскільки навіть у разі надання заявником вказаного документа (інвентаризаційного опису № 4 від 01.06.2018) для проведення реєстраційних дій, державний реєстратор повинен був відмовити у державній реєстрації прав на підставі пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1127 з огляду на наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Звертає увагу, що оскільки Акт від 21.01.2025 містить мотиви та обґрунтування прийняття оскаржуваного рішення, висновки суду першої інстанції щодо невмотивованості оскаржуваного наказу є безпідставними. Також зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково посилається на норми статті 37 Закону № 1952-IV та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за № 1128, оскільки спірні правовідносини регулюються статтею 37-1 Закону 1952-IV та Порядком № 990.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Державне підприємство "Національні інформаційні системи" правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалося.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що до Міністерства юстиції України надійшов лист Харківської обласної прокуратури від 14.10.2024 за № 12-512 вих-24 щодо перевірки законності реєстраційних дій державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру прав від 23.08.2019 за №935612670.

За результатами розгляду вказаних відомостей, відповідно до статті 371 Закону № 1952-ІV та Порядку № 990, Міністерством юстиції України прийнято Наказ від 06.12.2024 за № 2952/7 «Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1» (далі - Наказ № 2952/7).

При проведенні камеральної перевірки на підставі Наказу № 2952/7 в Державному реєстрі прав приватного нотаріуса ОСОБА_1 Комісією виявлено порушення у сфері державної реєстрації та складено акт за результатами камеральної перевірки від 21.01.2025 за № 269/19.1.1/25 (далі - Акт перевірки).

Відповідно до Акта перевірки, згідно з відомостями Державного реєстру прав, встановлено, що ТОВ «САНПОІНТ Україна» 19.12.2018 набуло право власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі за адресою: Харківська обл., Зміївський р-н, смт Слобожанське, Балаклійське шосе, буд. 486 (загальна площа 273 кв. м. опис: будівля насосної станції літ. А-1, загальна площа 190.9 кв. м, будівля насосної станції літ. Б-1. загальна площа 68.5 кв. м, будівля для робочого інвентаря літ. В-1. загальна площа 13,6 кв. м) на підставі:

акта № 141 приймання-передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Лиманського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства від 17.12.2018, укладеного між Фондом державного майна України та ТОВ «САНПОІНТ Україна»;

договору № 294 купівлі-продажу за результатами електронного аукціону, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. 15.11.2018 за реєстровим № 6842;

додатку до Договору № 294 (перелік нерухомого майна, що входить до складу Об`єкту приватизації.

За результатом розгляду заяви про внесення змін до Державного реєстру прав від 23.08.2019 за № 35612670, поданої Бевзюком Андрієм Петровичем в інтересах ТОВ «САНПОІНТ Україна», приватним нотаріусом ОСОБА_1 прийнято рішення про внесення змін № 48382063 від 23.08.2019, на підставі якого у розділі Державного реєстру прав № 217 на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , внесені зміни, зокрема до опису об`єкта нерухомого майна додано «зимувальні споруди №№ 4, 5, 6, 7, 8, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, зимне-маточні споруди №№ 9, 10, літньо-маточні споруди №№ 19, 20, 22, 23, виросні споруди №№ 24, 25, 26, 27, 28, 29».

Згідно з відомостями Державного реєстру прав до заяви додано:

довідку про технічні характеристики об`єкта від 07.08.2019 за № 154, 155, 156, 157/08-19, видану ФОП ОСОБА_2 ;

відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.08.2019;

технічні паспорти № 154/08-19, № 155/08-19, № 156/08-19, № 157/08-19, виготовлені станом на 07.08.2019 ФОП ОСОБА_2 .

Під час перевірки встановлено, що Акт № 141, Договір № 294 та додаток до Договору № 294 не містили відомостей про зазначені об`єкти, які були б приналежністю головної речі під час реєстрації права власності за ТОВ «САНПОІНТ Україна» на об`єкт нерухомого майна.

За висновками Акта перевірки приватним нотаріусом ОСОБА_1 порушено вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону № 1952-IV, пункту 12 Порядку № 1127, пункту 29 Порядку № 1141, оскільки проведено державну реєстрацію прав на підставі документів, які не давали змоги встановити зміну речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

На підставі встановлених порушень Міністерством прийнято рішення у формі Наказу від 21.01.2025 за № 160/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального - округу ОСОБА_1 » (далі також - Наказ № 160/5, оскаржуваний наказ), яким тимчасово заблоковано державному реєстратору - приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць.

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, ухвалюючи спірний наказ, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, а також необґрунтовано, у зв`язку з чим дійшов висновку про неправомірність Наказу Міністерства юстиції України від 21.01.2025 за №160/5 «Про результати проведення камеральної державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1» та його скасування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та спрямовані на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 за №1952-IV (далі також - Закон №1952-IV).

Відповідно до ст. 1 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.

Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Однією із засад державної реєстрації прав є те, що внесення відомостей до Державного реєстру прав відбувається виключно на підставах та в порядку, визначених Законом (п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону№1952-IV).

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Приписами ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено обов`язки державного реєстратора.

За змістом частин 1-5 ст. 37 Закону №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до ч.6 ст. 37 Закону №1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ», «д» і «е» п. 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Технічний адміністратор Державного реєстру прав у день надходження рішень, передбачених підпунктами «г» та «ґ» пункту 2 частини шостої цієї статті, забезпечує їх негайне виконання. Порядок тимчасового блокування та анулювання доступу до Державного реєстру прав визначається Міністерством юстиції України.

Процедура розгляду скарги визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, якою затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Порядок № 1128).

Відповідно до пункту 13 Порядку № 1128 за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:

1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;

2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.

Згідно з пунктом 14 Порядку № 1128 за результатами розгляду скарги у сфері державної реєстрації, у тому числі колегіально, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає рішення про задоволення скарги у сфері державної реєстрації або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законом.

Пунктом 9 Порядку № 1128 передбачено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Отже, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України приймає мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги чи задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення, зокрема про скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

При прийнятті висновку Комісія повинна перевірити всі обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі, обґрунтованість заперечень.

Законодавством не передбачено вимоги щодо зазначення мотивів у рішенні уповноваженого органу про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні, а тільки його форму - наказ (частина шоста статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однак висновок комісії з розгляду скарг, на підставі якого приймається рішення, має бути вмотивованим та містити мотиви його прийняття, оскільки тільки такий висновок дає змогу прийняти належне та обґрунтоване рішення уповноваженому органу.

При цьому, метою розгляду скарг відповідно до статті 37 Закону України № 1952 є оскарження конкретного рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, а наслідком такого оскарження найчастіше є скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав або внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором.

Судом установлено, що підставою прийняття оскаржуваного наказу є наведені в Акті перевірки висновки комісії про порушення приватним нотаріусом ОСОБА_1 вимог статей 3, 10, 18, 24 Закону № 1952-IV, пункту 12 Порядку № 1127, пункту 29 Порядку № 1141, оскільки проведено державну реєстрацію прав на підставі документів, які не давали змоги встановити зміну речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Так, під час перевірки встановлено, що Акт № 141, Договір № 294 та додаток до Договору № 294 не містили відомостей про об`єкти нерухомого майна - «зимувальні споруди №№ 4, 5, 6, 7, 8, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, зимне-маточні споруди №№ 9, 10, літньо-маточні споруди №№ 19, 20, 22, 23, виросні споруди №№ 24, 25, 26, 27, 28, 29», які були б приналежністю головної речі під час реєстрації права власності за ТОВ «САНПОІНТ Україна» на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі за адресою: Харківська обл., Зміївський р-н, смт Слобожанське, Балаклійське шосе, буд. 486 (загальна площа 273 кв. м. опис: будівля насосної станції літ. А-1, загальна площа 190.9 кв. м, будівля насосної станції літ. Б-1. загальна площа 68.5 кв. м, будівля для робочого інвентаря літ. В-1. загальна площа 13,6 кв. м).

Проте, відповідно до п. 1.2. Договору 294 купівлі-продажу об`єкта малої приватизації єдиного майнового комплексу Лиманського державного виробничого сільськогосподарського-рибоводного підприємства, за адресою: 63460, Харківська область, Зміївський район, смт. Слобожанське, Балаклійське шосе, 48, за результатами електронного аукціону із зниженням стартової ціни № UА-РБ-2018-09-13-000024-3 від 15.11.2018, копію якого позивачем надано до матеріалів справи, об`єкт приватизації включає в себе активи та пасиви згідно зі зведеним актом інвентаризації № 98 станом на 31.05.2018, затвердженим Фондом державного майна України від 11.07.2018, в тому числі: будівлі та споруди, пристрої та обладнання згідно з інвентаризаційним описом № 4 від 01.06.2018 «основні засоби» (риборозплідник).

За змістом інвентаризаційного опису № 4 від 01.06.2018 літньо-маточна споруда (п.4), зимувальна споруда (п.5), виросні споруди (п. 11), зимне-маточні споруди (п.13) входять до об`єкту приватизації - єдиного майнового комплексу.

Відповідно до Акта №141 приймання - передачі об`єкта малої приватизації - єдиного майнового комплексу Лиманського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства від 17.12.2018 будівлі та споруди, пристрої та обладнання згідно з інвентаризаційним описом № 4 від 01.06.2018 «основні засоби» (риборозплідник) входять до складу майнового комплексу та передані ТОВ «САНПОІНТ Україна» Фондом державного майна України.

Отже, твердження відповідача про те, що на момент прийняття приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 рішення про внесення змін № 48382063 від 23.08.2019 були відсутні відомості про те, що об`єкти: «зимувальні споруди №№ 4,5,6,7,8,12,13,14,15,16,17,18, зимне-маточні споруди №№ 9,10, літньо-маточні споруди №№ 19,20,22,23, виросні споруди №№ 24,25,26,27,28,29» були приналежністю головної речі під час реєстрації права власності за ТОВ «САНПОІНТ Україна» на об`єкт нерухомого майна - єдиного майнового комплексу Лиманського державного виробничого сільськогосподарсько-рибоводного підприємства, спростовуються зазначеними вище документами, наданими до матеріалів справи.

Посилання відповідача на те, що у зв`язку із допущеними позивачем порушеннями з власності держави вибули земельні ділянки загальною площею 135,8502 га, наведене у відзиві на позовну заяву, суд до уваги не бере, оскільки зазначене не було підставою прийняття оскаржуваного наказу, в Акті перевірки не вказане.

У пункті 68 постанови Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №509/4156/15-а міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності («виправдання») свого рішення.

Разом з тим, як убачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0978 є Слобожанська селищна рада Чугуївського району Харківської області.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що для прийняття рішення з підстав наявності у діях державного реєстратора порушення порядку державної реєстрації прав, Мін`юст має ретельно дослідити всі обставини справи, тобто встановити факт порушення державним реєстратором законодавства у сфері державної реєстрації прав, що, в свою чергу, і є мотивом для прийняття рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Мотивоване рішення - це рішення, прийняте на підставі належної оцінки фактів та доказів, з урахуванням усіх заявлених аргументів сторін, із подальшим застосуванням відповідних норм законодавства.

Тобто уповноважений орган має оцінити зміст порушень, виявлених комісією під час проведення перевірки відповідної скарги, зафіксованих в акті перевірки за результатами її проведення.

Отже, Мін`юст зобов`язаний навести підстави прийняття такого рішення, зазначити належні і достатні мотиви, за яких застосовано саме такий захід впливу та обґрунтувати строки його застосування.

Під час судового розгляду не встановлено доказів на підтвердження, викладених в акті перевірки висновків про порушення приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вимог законодавства, мотивів, за яких до позивача застосовано такий вид стягнення як тимчасове блокування доступу до Державного реєстру речових прав строком на 1 місяць, відповідачем не наведено.

Відповідно у цій справі відповідач, ухвалюючи спірний наказ, діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, а також необґрунтовано, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність Наказу Міністерства юстиції України від 21.01.2025 за №160/5 «Про результати проведення камеральної державного реєстратора - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1» та його скасування.

Окрім того, щодо посилання відповідача на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції помилково посилається на норми статті 37 Закону № 1952-IV та Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за № 1128, оскільки спірні правовідносини регулюються статтею 37-1 Закону 1952-IV та Порядком № 990, колегія суддів уважає за необхідне зауважити на таке.

Так, згідно з ч. 1 ст. 37-1 Закону № 1952 контроль у сфері державної реєстрації прав здійснюється Міністерством юстиції України, у тому числі шляхом моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав з метою виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав. За результатами моніторингу реєстраційних дій у Державному реєстрі прав у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України проводить перевірки державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що за результатами проведення перевірок державних реєстраторів чи суб`єктів державної реєстрації прав Міністерство юстиції України у разі виявлення порушень порядку державної реєстрації прав державними реєстраторами, уповноваженими особами суб`єктів державної реєстрації прав приймає вмотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав.

Порядок здійснення контролю у сфері державної реєстрації затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 990 (далі - Порядок № 990).

Згідно з пунктом 1 цього Порядку він визначає процедуру здійснення Мін`юстом відповідно до Законів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» контролю за діяльністю у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Дія цього Порядку не поширюється на розгляд скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, що здійснюється відповідно до статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і статті 34 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

За обставинами цієї справи перевірка законності реєстраційних дій державного реєстратора - приватного нотаріуса ОСОБА_1 за заявою, зареєстрованою в базі даних заяв Державного реєстру прав від 23.08.2019 за №935612670, здійснювалася Міністерством юстиції України на підставі листа Харківської обласної прокуратури від 14.10.2024 за № 12-512 вих-24, тобто не за результатами моніторингу реєстраційних дій відповідно до приписів ст. 37-1 Закону № 1952.

За нормами ч.6 ст.37 Закону №1952-IV, як і відповідно до ч. 2 ст. 37-1 Закону № 1952, за результатами перевірки Міністерство юстиції України може прийняти мотивоване рішення про тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

Водночас у прохальній частині, вказаного у листі від 14.10.2024 за № 12-512 вих-24 відсутнє будь-яке посилання як на накладення на державного реєстратора, Приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_1, передбачених законодавством санкцій, а саме - тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру.

У листі від 14.10.2024 за № 12-512 вих-24 Харківською обласною прокуратурою висловлене лише прохання провести перевірку та направити на адресу Спеціалізованої екологічної прокуратури Харківської обласної прокуратури копії всіх матеріалів проведеної перевірки та рішення за результатами перевірки.

За змістом акта перевірки від 21.01.2025 перевірка проведена комісією згідно зі ст. 37-1 Закону № 1952 та Порядком № 990, проте на обґрунтованість і законність висновку суду про задоволення позовних вимог з огляду на те, що відповідач під час розгляду справи не довів правомірності оскаржуваного наказу, вказані обставини не впливають.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, з огляду на досліджені матеріали справи та приписи норм законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, висновок суду першої інстанції щодо неправомірності оскаржуваного рішення відповідача та наявності факту порушення прав позивача, які потребували б судового захисту у цій справі, є обґрунтованим і законним.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують.

В аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 у справі № 520/2679/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді С.П. Жигилій О.В. Присяжнюк