Справа № 620/3763/25
Суддя: Сергій КЛОПОТ
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року м.Чернігів Справа № 620/3763/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить наступне.

1. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2020 року по 30 липня 2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

2. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та доплати щомісячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2020 року по 30 липня 2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2020 року по 30 липня 2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Ухвалою судді від 23.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідачем подано відзив на позов, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд враховує таке.

ОСОБА_1 (далі також «позивач») з 01.08.2020 по 30.07.2024 проходив військову службу за контрактом в Державному науково-дослідному інституті випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки: з 01.08.2020 по 11.01.2021 - у військовій частині НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та з 11.01.2021 по 30.07.2024 - у військовій частині НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі також «відповідач»).

Зазначене підтверджується інформацією з:

- витягу з послужного списку особової справи ОСОБА_1 ;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2020 № 183;

- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 № 204;

- витягом з наказу начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (по стройовій частині) від 27.09.2021 № 1;

- витягом з наказу начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (по стройовій частині) від 27.09.2021 № 1/од.

Спільною директивою Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 27.07.2021 № Д - 321/3дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2021 році» передбачено анулювання умовного найменування Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки «військова частина НОМЕР_2 ».

Відповідно до п. 1 наказу начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (по стройовій частині) від 27.09.2021 № 1 умовне найменування Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки «військова частина НОМЕР_2 » анульоване.

Відповідно до п. 1 наказу начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (військова частина НОМЕР_1 ) від 27.09.2021 № 1/од організаційний захід визначений спільною директивою Міністерства оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 27.07.2021 № Д - 321/3дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Синах України в 2021 році» з 27.09.2021 в Інституті виконано.

У зв`язку з тим, що умовне найменування «військова частина НОМЕР_2 » анульоване, що фактично відбулось перейменування відповідача, Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки став правонаступником військової частини НОМЕР_2 , є законні підстави уважати відповідачем у цій справі військову частину НОМЕР_1 - Державний науково- дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (далі також «відповідач», «ДНДІ ВС ОВТ»).

Наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 19.07.2024 № 1109 капітан ОСОБА_1 був звільнений від займаної посади та призначений на посаду до військової частини НОМЕР_4 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 № 204 був виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 30 липня 2024 року.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі також «КЗпП України») зобов`язано роботодавця при звільненні працівника провести в день звільнення виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації; та про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Проте ні в день виключення позивача зі списків особового складу частини, ні опісля, відповідач не повідомив письмово позивача про суми основних та додаткових щомісячних видів грошового забезпечення, одноразових видів грошового забезпечення, заохочувальних та компенсаційних виплат, інших виплат, на які він має право згідно з умовами контракту і відповідно до законодавства.

Станом на день виключення зі списків особового складу частини позивач не володів інформацією про суми та складові належного грошового забезпечення, зокрема індексації грошового забезпечення, та інших виплат, на які він має право згідно з умовами контракту і відповідно до законодавства за увесь період перебування на військовій службі в ДНДІ ВС ОВТ.

Про ймовірне порушення прав щодо виплати у зменшеному розмірі грошового забезпечення за період проходження служби в ДНДІ ВС ОВТ позивачу стало відомо після виключення зі списків особового складу частини.

Рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта» № 656 на поштову адресу військової частини НОМЕР_1 був направлений адвокатський запит від 18.09.2024 № 135/гз про надання письмового детального повідомлення про складові і розміри виплаченого грошового забезпечення колишньому військовослужбовцю цієї частини ОСОБА_1 за період перебування у списках особового складу ДНДІ ВС ОВТ.

Одночасно, зазначеним адвокатським запитом позивач, в особі адвоката, звернувся до відповідача з проханням такого змісту.

Просив, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991, п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», п.1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до цієї постанови, чинних на спірний період (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18), здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) перерахунок та доплату грошового забезпечення за період проходження військової служби у Державному науково-дослідному інституті випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (військова частина НОМЕР_2 , військова частина НОМЕР_1 ) з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 і станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт, у тому числі: щомісячних основних видів грошового забезпечення (окладу за військовим званням, посадового окладу, надбавки за вислугу років), щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки за особливості проходження служби, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, надбавки за кваліфікацію та ін.), премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення (грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань).

Або надати інформацію щодо зазначеного.

Згідно відомостей рекомендованого поштового відправлення АТ «Укрпошта» № 656 адвокатський запит від 18.09.2024 № 135/гз був вручений адресату 26.09.2024, проте ні у встановлений законом строк, ні опісля відповідач не надав відповіді на зазначений адвокатський запи.

Рекомендованим поштовим відправленням АТ «Укрпошта» № 999 адвокатеса повторно надіслала на поштову адресу військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 23.12.2024 № 188/гз такого самого змісту, що і попередній.

Згідно відомостей рекомендованого поштового відправлення АТ «Укрпошта» № 999 адвокатський запит від 23.12.2024 № 188/гз був вручений адресату 02.01.2025, однак відповідач не надав відповідь і на цей адвокатський запит (згідно з додатком 11.

При цьому, станом на день подання цього позову відповідач не здійснив позивачу перерахунок та доплату зазначених видів грошового забезпечення за період з 01.08.2020 по 30.07.2024 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законами України станом на 01 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.

Не погодившись з цим, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Керуючись частиною 1 ст. 75, частиною 1 ст. 77, ст. 161 КАС України, та з ініціативи адвокатки позивач долучає до цього позову в якості доказів інформацію про розміри грошового забезпечення, виплаченого Державним науково-дослідним інститутом випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 за період проходження служби у цій частині з 01.08.2020 по 30.07.2024, яку позивач одержав 12 лютого 2025 року з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування: довідки форми ОК-5 і форми ОК-7 індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) (далі також «довідка форми ОК-5», «довідка форми ОК-7».

Зазначені довідки складені на підставі подання страхувальником - Державним науково-дослідним інститутом випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), звітності відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 14.04.2015 № 435 (із змінами), чинного на період спірних правовідносин цього позову.

Відтак на виконання вимог ч. 1 ст. 75 КАС України, зазначені докази є достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, довідками форми ОК-5, та форми ОК-7 додатково підтверджується, що ОСОБА_1 з 01.08.2020 по 30.07.2024 проходив військову службу за контрактом в Державному науково-дослідному інституті випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) та у зазначений період військова частина НОМЕР_1 , як правонаступник військової частини НОМЕР_2 , роботодавець та страхувальник, нараховувала та виплачувала позивачу грошове забезпечення (згідно зі звітними роками 2020 - 2024 додатків 12, 13).

Так з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2020 № 183, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 № 204, довідки форми ОК-5, довідки форми ОК-7 убачається, що стосовно позивача відповідач допустив протиправні дії та бездіяльність, які полягають у порушенні законодавство про оплату праці та не виплаті належних при звільненні сум.

Відповідач протиправно нарахував та виплатив щомісячне грошове забезпечення за період з 01.08.2020 по 30.07.2024, у тому числі його складові: щомісячні основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавку за вислугу років), щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавку за особливості проходження служби, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень), премію, грошову допомогу для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових за 2020 - 2022 роки із застосуванням, як розрахункової величини для визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2018 року.

Оскільки у спірному періоді розмір окладу за військове звання «старший лейтенант» виплачувався в розмірі 1200,00 грн: 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) * 0,68 (тарифний коефіцієнт) = після округлення 1200,00 грн.; розмір окладу за військове звання «капітан» виплачувався в розмірі 1270,00 грн: 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) * 0,72 (тарифний коефіцієнт) = після округлення 1270,00 грн.; військовослужбовець ОСОБА_1 обіймав посаду за 20 тарифним розрядом та посадовий оклад виплачувався в розмірі 4510,00 гривень: 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) * 2,56 (тарифний коефіцієнт) = після округлення 4510,00 грн (згідно з додатками 4, 5, 12, 13.

Також відповідач не провів перерахунок та доплату указаних видів грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 і станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі також «Закон № 2011-ХІІ») відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно статті 18 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

В силу положень статті 19 Закону України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Зазначене набуло особливого змісту після 24 лютого 2022 року - з дня введення в Україні воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі також «Постанова № 704»), якою з 01.03.2018 було збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб.

Відповідно до п. 10 Постанови № 704, ця постанова набрала чинності з 01.03.2018.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі також «Постанова № 103»).

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови № 704 в редакції, чинній до прийняття Постанови № 103, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Згідно з п. 6 Постанови № 103, внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови № 704 були внесені зміни, внаслідок яких п. 4 Постанови № 704 викладено у новій редакції, а саме: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Отже, з лютого 2018 року було змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями: замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».

Пункт 6 постанови КМУ № 103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18.

Тобто, саме з 29.01.2020 була відновлена дія п. 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01 січня 2018.

Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 по справі № 440/6017/21 зауважив, що на момент набрання чинності постановою № 704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Тобто, станом на 01.03.2018 пункт 4 постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

З наведеного висновується, що з 29.01.2020 - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18, виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Водночас, Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).

Разом з тим, згідно з п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01 січня 2017 року) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

3 огляду на правовідносини, що виникають у цій справі вбачається, що положення п. 4 Постанови № 704 та п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» можуть підлягати солідарному застосуванню.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29 січня 2020 року розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня відповідного року на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями не впливає.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 02 серпня 2022 року у справі № 440/6017/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудні 2019 року у справі № 240/4946/18, щодо застосування п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

При цьому, згідно із ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (п.1) та порядок встановлення державних стандартів (п.3).

Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому п. 8 Прикінцевих положень Закону України № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII від 23.11.2018 було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-IX від 14.11.2019 (далі - Закон №294-IX) та Закони № 1082-IX, № 1928-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020, 2021, 2022, 2023 роки, відповідно, не містять.

Тобто, положення п.4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 по справі №913/204/18, від 10.03.2020 по справі №160/1088/19, від 09.06.2022 у справі №520/2098/19).

Отже, з огляду на передбачені в частині 3 статті 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 29.01.2020 положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1928-IX та Закону № 2710-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18, можна дійти висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, починаючи з 29.01.2020, діяв протиправно.

Наведене узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21 та від 19.10.2022 у справі № 400/6214/21.

Саме про наявність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою позивача та окладу за військовим званням із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своїх постановах, зокрема від 15 березня 2023 року у справі № 420/6572/22.

Окремо суд зазначає, що не приведення редакції постанови № 704 у відповідність до рішення суду, не може позбавляти особу гарантованого соціального захисту.

Щодо порядку обрахунку розміру грошового забезпечення суд зазначає, що з цього приводу доцільно врахувати висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі № 820/3719/18 від 14 квітня 2020 року.

Також питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять такі складові: 1) посадовий оклад, 2) оклад за військовим званням, 3) надбавка за вислугу років, 4) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вище наведена інформація, а відтак і включення до складу грошового забезпечення щомісячних основних та щомісячних додаткових видів, не тільки відповідає додатку 8 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2017 № 3-1 (зі змінами), а й повністю узгоджується з наведеними вище висновками Верховного Суду щодо порядку обрахунку розміру грошового забезпечення.

Відповідно до статті 9 Закону № 2011-ХІІ та Постанови № 704, наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 був затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі також «Порядок № 260»), що набрав чинності 20 липня 2018 року.

Пунктом 1 розділу IV Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у відповідних розмірах.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 260 закріплено норму, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.

Також військовослужбовцям, які мають присвоєну в установленому порядку класну кваліфікацію, займають посади і виконують службові обов`язки за спеціальністю, щомісяця виплачується надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу - визначено у пункті 1 розділу VXIII Порядку № 260.

Пунктом 1 розділу ХІ Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям, яким надано доступ до державної таємниці та які виконують службові обов`язки в умовах режимних обмежень у зв`язку з роботою, що передбачає доступ до державної таємниці відповідно до функціональних обов`язків, займаються розробкою, виготовленням, обліком, зберіганням і використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці, виплачується надбавка до посадових окладів.

Командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби. Зазначене передбачене пунктами 1, 2 розділу XVI Порядку № 260

Згаданими Постановою № 704 та Порядком № 260 також встановлено, що щомісячні додаткові види грошового забезпечення розраховуються у відсотках посадового окладу.

Пунктом 6 розділу XXIII Порядку № 260 встановлено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Пунктом 7 розділу XXIV Порядку № 260 встановлено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Згідно пункту 6 розділу XXXI Порядку № 260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Пунктом 1 розділу ХХХІІ Порядку № 260 встановлено, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 5 розділу ХХХІІ Порядку № 260 визначено, що одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби військовослужбовцям, звільненим із займаних посад, обчислюється з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включаються щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за останньою займаною посадою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 р. № 460 бу затверджений Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі також «Порядок № 460»).

Пунктом 1 Порядку № 460 встановлено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 460 зазначена допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.

Відтак розміри грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги для оздоровлення, грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток та одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби прямо залежать від встановлених розмірів окладу за військовим званням та посадового окладу.

Як убачається з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.08.2020 № 183, з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.07.2024 № 204, довідки форми ОК-5, довідки форми ОК-7, грошове забезпечення військовослужбовця ОСОБА_1 за період з 01.08.2020 по 30.07.2024, у тому числі його складові: щомісячні основні види грошового забезпечення (оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років), щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу в умовах режимних обмежень ) та премія; грошова допомога для оздоровлення за 2020 - 2024 роки; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових за 2020 - 2022 роки було виплачене із застосуванням, як розрахункової величини для визначення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2018 року.

Зокрема у спірному періоді:

- розмір окладу за військове звання «старший лейтенант» виплачувався в розмірі 1200,00 грн: 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) * 0,68 (тарифний коефіцієнт) = після округлення 1200,00 грн.;

- розмір окладу за військове звання «капітан» виплачувався в розмірі 1270,00 грн: 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) * 0,72 (тарифний коефіцієнт) = після округлення 1270,00 грн.;

- військовослужбовець ОСОБА_1 обіймав посаду за 20 тарифним розрядом та посадовий оклад виплачувався в розмірі 4510,00 гривень: 1762 грн (прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01 січня 2018 року) * 2,56 (тарифний коефіцієнт) = після округлення 4510,00 грн (згідно з додатками 4, 5).

Як убачається з наведеного, оскільки грошове забезпечення (щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань було розраховане і виплачувалося виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року в розмірі 1762 гривні, то ж, згідно з пунктом 6 розділу ХХІІІ та пунктом 7 розділу XXIV Порядку № 260, і грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань були обчислені та виплачені з розміру місячного грошового забезпечення, до якого включені щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення, що розраховані також із показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року в розмірі 1762 гривні.

Втім, з огляду на передбачені в ч. 3 ст. 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 29.01.2020 положення пункту 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими, прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі, для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 1928-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суд у складі Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі № 420/18318/23.

Стосовно позовних вимог в частині за періоду з 20.05.2023 по 30.07.2024 суд зазан ачає наступне.

12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 481 від 12 травня 2023 року «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704» (далі також «Постанова № 481»).

Так, з 20 травня 2023 року пункт 4 Постанови № 704 діє в редакції постанови № 481, та установлює, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Проте згідно із частиною першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до певних юридичних фактів застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 травня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6- рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до певного юридичного факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно- правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України (Рішення від 13 травня 1997 року № 1-зп) також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно правового акту в часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акту.

У Рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення стосовно порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами; конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному; звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього; загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній».

Згідно із ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акту полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно правового акту не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

З наведеного правового регулювання висновується, що зміни до п. 4 Постанови № 704, внесені згаданою Постановою № 481 (щодо встановлення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців з розміру 1762 гривні) містять норму прямої дії та поширюють свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли після набрання ним чинності - після 20.05.2023.

Положення Постанови № 481 стосовно змін до п. 4 Постанови № 704 не можуть змінити обсяг прав позивача, який було встановлено попереднім нормативно- правовим актом.

Правовідносини цього позову виникли 01 серпня 2020 року, відтак у разі задоволення позовних вимог, зокрема станом на 01.01.2023 розміри посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, а відтак і усе грошове забезпечення, не може бути зменшене з дня набрання чинності Постанови № 481.

На підставі аналізу наведених вище рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно правового акту в часі, можна зробити висновок, що під час розгляду справи доцільним є застосовування того нормативно-правового акту, який набув чинності на момент виникнення відповідних спірних правовідносин.

Оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами до набрання чинності Постановою № 481, висновується, що положення Постанови № 481є незастосовними при розгляді цієї справи, тому позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині за період з 20.05.2023 по 30.07.2024 є обґрунтованими.

Водночас варто відмітити, що постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 620/8444/24, з подібними до цієї справи правовідносинами, відкрито касаційне провадження за скаргою позивачки на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року у справі №620/8444/24 з підстави відсутності правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень Постанови № 481 та пункту 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 481, що додатково свідчить про неможливість застосування пункту 4 Постанови № 704 в редакції Постанови № 481 стосовно періоду з 20.05.2023 по 07.12.2024.

Отже суд має задовольнити позовні вимоги за період з 20.05.2023 по 30.07.2024 у повному обсязі.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Підстави для повернення судового збору відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2020 року по 30 липня 2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки із застосуванням як розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та доплати щомісячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2020 року по 30 липня 2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період з 01 серпня 2020 року по 30 липня 2024 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2020 - 2024 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 - 2022 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" станом на 01.01.2021, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" станом на 01.01.2022, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2024 на відповідний тарифний коефіцієнт.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 липня 2025 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ