Справа № 160/12893/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 рокуСправа №160/12893/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2025р. через систему Електронний суд ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради та просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк;

- зобов`язати відповідача негайно надати запитувану публічну інформацію;

- стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.04.2025 року він подав запит на публічну інформацію до відповідача, в якому просив надати в п`ятиденний строк документи, які підтверджують цільове використання бюджетних коштів а саме: платіжні документи щодо сплати судового збору Управлінням у справі №160/31034/25, разом з тим, така відповідь не була надана у встановлений законом строк. При цьому, позивач вказує на те, що запитувана інформація вже має бути в наявності, адже йдеться про використання публічних коштів та якщо ці документи відсутні або їх треба створювати це ознака можливого нецільового використання коштів громади або порушення бухгалтерської дисципліни. Також, позивач вказує на те, що протиправна бездіяльність органу влади примусила його витрачати свій час, здоров`я, інтелектуальні ресурси та зусилля на підготовку цього позову, замість того щоб спокійно отримати відповідь у межах визначеного законом строку та він, як особа з інвалідністю, має обмежені ресурси для повноцінного захисту своїх прав, тому свідоме затягування доступу до інформації є проявом зневаги до його гідності та становища; такі дії завдали йому емоційних страждань, відчуття безпорадності та дискримінації, що є достатньою підставою для компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. (а.с.1-2).

Ухвалою суду від 04.06.2025р. було відкрито провадження у даній справі, призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази правомірності бездіяльності у даних правовідносинах або докази, які свідчать про надання відповіді на звернення позивача у встановлений законом строк, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.14).

13.06.2025р. через систему Електронний суд, на виконання вимог вказаної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивачеві у повному обсязі посилаючись на те, що 25.04.2025 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення Самарівської міської ради з клопотанням (вих. № ГОРГМ - 095 від 25.04.2025р.), яке зареєстровано за № 35/0/23-25 від 29.04.2025, з проханням надати докази, що грошові кошти за сплату судового збору у розмірі відповідно до платіжного доручення № 28 від 23 квітня 2025 року, за подання апеляційної скарги Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради на рішення від 13.03.2025 р. по справі № 160/31034/24 були витрачені, як цільове використання, разом з тим, докази, в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації» не є готовим продуктом інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, тобто, Закон регулює відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Тому, у відповідь на зазначене звернення Управлінням на електронну адресу позивача було направлено листа вих. № 184/0/22-25 від 01.05.2025р., яким повідомлено, що в зв`язку з невідповідністю змісту запиту вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит буде розглянуто у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», у термін не більше одного місяця від дня надходження, наведена відповідь була надіслана Управлінням в терміни визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації», тобто, що не перевищив 5 днів. В подальшому, позивачу, на його звернення від 25.04.2025 року, був надісланий лист вих. №204/0/22-25 від 22.05.2025, в якому Управління повідомило позивача щодо цільового використання бюджетних коштів. Таким чином, позивачу Управлінням була надана повна, змістовна, з дотриманням термінів визначених Законом України «Про звернення громадян» відповідь від 22.05.2025 року, в якій повідомлено, що кошти на сплату судового збору за подання апеляційної скарги були витрачені виключно з дотриманням бюджетного законодавства України. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., то відповідач вказує на те, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, що призвело до порушення звичного ритму його життя внаслідок порушення норм Конституції України, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та наслідками, зазначеними у позовній заяві, тоді як згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; позивачем до позову не додано належних і допустимих доказів про те, що Управління вчинила відносно нього неправомірні дії, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із спричиненням йому негативного впливу та завдання моральної шкоди, відповідно, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження негативних наслідків у вигляді страждань або принижень, від так званої протиправної бездіяльності Управління. Твердження позивача про наявність у нього моральних страждань нічим не доведено та доказово не обґрунтовано, відсутнє і обґрунтування моральних страждань саме на суму 10 000 грн.; жодних документів, які б свідчили про приниження від порушення конституційного права на інформацію позивачем не надано. Натомість очевидним є, саме зловживання позивачем своїм статусом, особи з інвалідністю внаслідок війни, зі зверненнями в суди з позовними заявами, в яких відсутній спір, оскільки він звільнений від сплати судового збору, чим паралізує роботу управління, так як протягом січня - березня 2025 року позивачем до управління соціального захисту населення Самарівської міської ради подано вісім позовів, що є грубим зловживанням процесуальних прав, внаслідок чого створюється перешкода у вирішенні завдань адміністративного судочинства (а.с.19-24,26-30).

Згідно з п.1 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається 04.07.2025р. у межах строку, встановленого ч.2 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог ч.8 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Із наданих суду документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

25.04.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради із клопотанням та, зокрема, на підставі Закону України Про доступ до публічної інформації просив надати докази, «…що грошові кошти за сплату судового збору у розмірі відповідно до платіжного доручення № 28 від 23 квітня 2025, за подання адміністративної апеляційної скарги Управлінням соціального захисту населення Самарівської міської ради на рішення від 13 березня 2025 року по справі 160/31034/25 були витрачені, як цільове використання…», відповідь просив надіслати у строки згідно закону в електронному вигляді на наданий ним імейл (а.с.4,31,33).

Листом №184/0/22-25 від 01.05.2025р. Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради повідомило позивача, що в зв`язку з невідповідністю змісту запиту вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит буде розглянуто у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», у термін не більше одного місяця від дня надходження (а.с.3, 31 зворот 32,39).

В подальшому, на звернення позивача від 25.04.2025р. Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради надало відповідь листом вих. №204/0/22-25 від 22.05.2025р. щодо цільового використання бюджетних коштів при сплаті судового збору за платіжною інструкцією №28 від 23.04.2025р. у справі №160/31034/24 (а.с.33-зворот 34,40).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк, у зв`язку з чим позивач просив відновити таке його порушене право шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та зобов`язання відповідача негайно надати запитувану публічну інформацію; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 гривень.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову частково, виходячи з наступного.

Статтею 34 Конституції України визначено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

За приписами ст.40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходяться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України Про доступ до публічної інформації від 13.01.2011р. №2939-УІ (надалі Закон №2939).

Згідно до статті 1 Закону №2939 встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 3 Закону №2939 право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Відповідно до статті 4 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до публічної інформації здійснюється на принципах:

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання, поширення будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Стаття 5 Закону №2939 гарантує, що доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ст.19 Закону №2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити:

1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є;

2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо;

3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №2939 визначено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що розпорядник інформації повинен надати відповідь на письмовий запит запитувача інформації, яка має бути повною, достовірною та точною, при цьому, письмовий запит подається в довільній формі, а відповідь на нього має бути надана не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як встановлено судом з матеріалів справи, 25.04.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради із клопотанням та, зокрема, на підставі Закону України Про доступ до публічної інформації просив надати докази, «…що грошові кошти за сплату судового збору у розмірі відповідно до платіжного доручення № 28 від 23 квітня 2025, за подання адміністративної апеляційної скарги Управлінням соціального захисту населення Самарівської міської ради на рішення від 13 березня 2025 року по справі 160/31034/25 були витрачені, як цільове використання…», відповідь просив надіслати у строки згідно закону в електронному вигляді на наданий ним імейл (а.с.4,31,33).

На звернення позивача від 25.04.2025р. Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради надало відповідь листом вих. №204/0/22-25 від 22.05.2025р. щодо цільового використання бюджетних коштів при сплаті судового збору за платіжною інструкцією №28 від 23.04.2025р. у справі №160/31034/24 (а.с.33-зворот 34,40).

Разом з тим, враховуючи, що згідно Закону України Про доступ до публічної інформації відповідний строк розгляду запиту починає обчислюватись з моменту отримання запиту, а не з моменту його реєстрації, останній день строку для надання відповіді на вказаний запит припадав на 02.05.2025 року, в свою чергу відповідь датована 22.05.2025 року.

За викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем надано відповідь на запит позивача від 25.04.2025 року з порушення встановленого Законом України Про доступ до публічної інформації строку для надання такої відповіді.

При цьому, щодо листа №184/0/22-25 від 01.05.2025р. Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради, яким останнє повідомило позивача, що в зв`язку з невідповідністю змісту запиту вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит буде розглянуто у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян», то такі посилання відповідача є безпідставними, оскільки відповідачем не зазначено в чому саме полягає така невідповідність запиту з урахуванням того, що за приписами ч.4 ст.19 Закону №2939 письмовий запит подається в довільній формі та запит позивача від 25.04.2025р. містить всі необхідні відомості, зазначені в ч.5 ст.19 Закону №2939 (а.с.4,31,33).

З урахуванням того, що підставою для звернення позивача до суду є ненадання відповідачем інформації на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк, суд приходить до висновку, що така бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк, є протиправною.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк, враховуючи приписи Закону України Про доступ до публічної інформації та обставини справи встановлені судом щодо не надання відповідачем запитуваної у запиті від 25.04.2025р. інформації у встановлений Законом 5-денний строк.

Не можуть бути покладені в основу даного судового рішення віднесення відповідачем запиту позивача про надання публічної інформації, поданого в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» до запиту, поданого в порядку Закону України «Про звернення громадян» з огляду на наступне.

По-перше, як вбачається зі звернення позивача від 25.04.2025р., що є предметом цього спору, воно подано саме в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» і це звернення не містить жодних посилань на Закон України «Про звернення громадян», що безпідставно не враховано відповідачем.

По-друге, ні за приписами як Закону України «Про доступ до публічної інформації», так і Закону України «Про звернення громадян» відповідач не наділений повноваженнями вибору за якими згаданими приписами розглядати звернення позивача, а відтак, суб`єкт владних повноважень має керуватися лише змістом поданого звернення.

По-третє, інформація щодо витрачання коштів із бюджетів всіх рівнів (у тому числі і місцевого) віднесена до публічної інформації згідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому відповідач мав обов`язок надати відповідь на звернення позивача саме у порядку доступу до публічної інформації у 5-денний строк, встановлений ч.1 ст.20 згаданого Закону.

По-четверте, досліджений судом зміст листа відповідача за вих. №184/0/22-25 від 01.05.2025р., наданий позивачеві на його звернення від 25.04.2025р. не містить відповіді на запитувану інформацію (а.с.9), а тому не може бути визнаний судом як відповідь на звернення позивача від 25.04.2025р. надана в порядку Закону №2939 у 5-денний строк, встановлений ч.1 ст.20 Закону №2939, з урахуванням того, що в подальшому така відповідь фактично була надана відповідачем позивачем листом від 22.05.2025р. №204/0/22-25 (а.с.33-34).

Зазначений лист підтверджує факт допущення протиправної бездіяльності відповідачем, яка полягає у не наданні відповіді на звернення позивача від 25.04.2025р. саме у 5-денний строк, встановлений ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк, суд приходить до висновку, що відповідач, вчинивши наведену бездіяльність, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк підлягають задоволенню.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача негайно надати запитувану публічну інформацію, оскільки як встановлено судом з матеріалів справи запитувана інформація була надана відповідачем позивачеві листом від 22.05.2025р. та зауважень щодо змісту наведеного листа позивач не виказує.

Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 гривень, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України).

Також і відповідно до п.3 Постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо) яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Як встановлено зі змісту даного позову, позивач в обґрунтування стягнення компенсації за моральну шкоду посилається на те, що протиправна бездіяльність органу влади примусила його витрачати свій час, здоров`я, інтелектуальні ресурси та зусилля на підготовку цього позову, замість того щоб спокійно отримати відповідь у межах визначеного законом строку та він, як особа з інвалідністю, має обмежені ресурси для повноцінного захисту своїх прав, тому свідоме затягування доступу до інформації є проявом зневаги до його гідності та становища; такі дії завдали йому емоційних страждань, відчуття безпорадності та дискримінації, що є достатньою підставою для компенсації моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., однак, на підтвердження того, що такої моральної шкоди у наведеній сумі позивач зазнав саме внаслідок бездіяльності Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради, позивачем жодних доказів суду надано не було.

Окрім того, позивачем не було наведено і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними доказами спричинення саме відповідачем моральної шкоди за наведеними вище критеріями її оцінки та не наведено обставин, які б свідчили про наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачеві у розмірі 10000 грн., а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 гривень. задоволенню не підлягають.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не вбачає підстав для їх розподілу у порядку, встановленому ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували понесення ним будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи з урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору згідно п.8, п.9 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Самарівської міської ради щодо ненадання відповіді на запит ОСОБА_1 на публічну інформацію вих. №ГОРГМ-095 від 25.04.2025р. у п`ятиденний строк.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва