Справа № 160/3719/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/3719/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року (суддя Луговська Г.В.) в справі № 160/3719/20 за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання,

ВСТАНОВИВ:

Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба (далі - університет) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, в розмірі 688377,87 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба витрати, пов`язані з утриманням його під час навчання, у сумі 688 377, 87 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що університет не є належним позивачем, адже контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладено між Міністерством Оборони України та позивачем.

Позивачем пропущено місячний строк на звернення до суду з таким позов, що узгоджується з нормою ч. 5 ст. 122 КАС України, адже у позивача виникли підстави для звернення до суду з дати звільнення позивача (05 лютого 2020 року), тому строк на звернення до суду з таким позовом сплив 06 березня 2020 року, тоді як з позовом позивач звернувся 01 квітня 2020 року.

Вважає безпідставним задоволення вимог про стягнення витрат на виплату грошового забезпечення, позаяк законодавством не передбачено підстав для повернення (відшкодування) таких видів виплат, грошове забезпечення у розмірі 587305,22 грн виплачено відповідачу за відсутності недобросовісності або рахункової помилки з боку ВНЗ, тому в силу статті 1215 Цивільного кодексу України ці вимоги не підлягають задоволенню.

Також вважає необґрунтованим задоволення вимог про стягнення витрат на продовольче забезпечення за весь період навчання в сумі 77914,44 грн та витрат та медичне забезпечення, адже в період навчання позивач не користувався продовольчим забезпеченням та платними медичними послугами, належних та допустимих доказів протилежного не надано.

Стосовно вимог про відшкодування комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв, проте позивачем не надано належних доказів встановлених НКРЕКП тарифів вартості комунальних послуг.

Крім того, судом першої інстанції не розглянуто позовні вимоги про стягнення судового збору у розмірі 10325,67 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та курсантом ОСОБА_1 укладено 28.08.2015 року контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального підрозділу закладу.

Відповідно до п.1 вказаного контракту, відповідач взяв на себе зобов`язання, зокрема: відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

07.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба з рапортом про відрахування його через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчального закладу.

Згідно із загальним розрахунком №174 від 04.03.2020 коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають 688377,87 грн.

ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення із зазначеним розрахунком на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, отже сума у розмірі 688377,87 грн. Останньому доведена в присутності посадових осіб Університету, про що свідчать відповідні написи і підписи у нижній частині та на звороті Загального розрахунку №174 від 04.03.2020.

Згідно з витягом з наказу №50 від 02.03.2020 молодшому сержанту ОСОБА_1 , курсанту 153/2 навчальної групи 5-го курсу (набору 2015 року) льотного факультету університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), відрахованому наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05.02.2020 року №26 від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту, через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, надано два дні з 01.03.2020 року по 03.03.2020 року для розрахунку з університетом. Наказано припинити чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, з 03.03.2020 року.

Відповідач в добровільному порядку не відшкодував зазначені витрати.

Врахувавши невідшкодування у добровільному порядку відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 28 серпня 2015 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба та курсантом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального підрозділу закладу.

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 07 січня 2020 року про відрахування його через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення навчального закладу наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05 лютого 2020 року №26 відраховано від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Наказом начальника університету №50 (по стройовій частині) від 02 березня 2020 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , курсанта 153/2 навчальної групи 5-го курсу (набору 2015 року) льотного факультету університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), відрахованому наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05 лютого 2020 року №26 від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, надано два дні з 01.03.2020 року по 03.03.2020 року для розрахунку з університетом. Наказано припинити чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем з 03.03.2020 року.

Крім того, наказом начальника університету №50 (по стройовій частині) від 02 березня 2020 року ОСОБА_1 з 03 березня 2020 року виключено зі списків змінного складу університету та усіх видів забезпечення

Згідно із загальним розрахунком коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , №174 від 04 березня 2020 року фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача, складають 688 377,87 грн, у тому числі: по грошовому забезпеченню - 587 305,22 грн, по продовольчому забезпеченню - 77 914,44 грн, по медичному забезпеченню - 4 627,53 грн, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 18 530,68 грн.

Розмір зазначених витрат підтверджено відповідними розрахунками по кожному з видів забезпечення (а.с. 8, 9, 10, 13).

ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення із розрахунком на відшкодування витрат.

Відповідачем не відшкодовано університету витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі.

Стосовно питання дотримання позивачем строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 5 КАС України встановлено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232-ХІІ одним із видів військової служби - є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

За приписами частини десятої статті 25 Закону № 2232-ХІІ курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964 (далі - Порядок №964), пунктом 7 якого визначено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абзаців першого та другого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За правовою позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 лютого 2021 року в справі № 360/917/19, спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних із утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, якою передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

ОСОБА_1 наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05 лютого 2020 року №26 відраховано від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Наказом начальника університету №50 (по стройовій частині) від 02 березня 2020 року молодшого сержанта ОСОБА_1 , курсанта 153/2 навчальної групи 5-го курсу (набору 2015 року) льотного факультету університету (колишній військовослужбовець військової служби за контрактом), відрахованого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 05 лютого 2020 року №26 від подальшого навчання у зв`язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, виключено зі списків змінного складу університету та з усіх видів забезпечення 03 березня 2020 року.

Цим же наказом ОСОБА_1 надано два дні з 01 березня 2020 року по 03 березня 2020 року для розрахунку з університетом.

Застосовуючи приписи частини десятої статті 25 Закону № 2232-ХІІ в контексті спірних правовідносин, суд зазначає, що у вищого військового навчального закладу виникає право на стягнення з курсанта витрат на навчання після відрахування курсанта з військового навчального закладу у випадках, передбачених цією нормою права.

При цьому ані Закон № 2232-ХІІ, ані Порядок № 964 не встановлює обов`язковості направлення особі повідомлення (вимоги, претензії тощо) щодо відшкодування витрат на навчання перед звернення до суду з цього питання.

Отже, підстави для звернення до суду виникли у позивача з дати виключення відповідача зі списків змінного складу університету та з усіх видів забезпечення, тобто з 03 березня 2020 року.

Відповідно, з цього моменту у позивача виникло права на звернення до суду з цим позовом, та розпочався перебіг місячного строку звернення до суду з вимогами, пов`язаними з проходженням, звільненням з публічної служби відповідача.

З цим позовом до суду університет звернувся 01 квітня 2020 року, тобто в межах місячного строку звернення до суду, установленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, тому відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Вирішуючи по суті спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону № 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Пунктом 3 Порядку № 964 обумовлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за № 863/14130 (далі - Порядок № 863/14130) передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку № 863/14130 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до пунктів 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 Порядку № 863/14130 витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби (навчання) у вищому військовому навчальному закладі Міністерства оборони України між вищим військовим навчальним закладом, Міністерством оборони України та курсантом на час проходження ним навчання на сторін покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Судом встановлено, що відповідача відраховано з числа курсантів університету у зв`язку з розірванням контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

За умовами укладеного між університетом і відповідачем контракту від 28 серпня 2015 року відповідач зобов`язався відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Отже, відповідач обізнаний щодо наявності у нього обов`язку із відшкодування витрат за навчання у навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

З наведеного слідує, що відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі, попередньо передбачено умовами контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України в разі дострокового розірвання, укладеного між Міністерством оборони України (в особі університету) і відповідачем. Тобто, відповідач, підписавши вищезазначений контракт, взяв на себе дані зобов`язання щодо відшкодування витрат (коштів) державі в разі дострокового розірвання контракту та був заздалегідь проінформований щодо цього питання.

Позивачем складено загальний розрахунок коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 №174 від 04 березня 2020 року коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , згідно з яким фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача, складають 688377,87 грн: по грошовому забезпеченню - 587305,22 грн, витрат по продовольчому забезпеченню - 77914,44 грн, по медичному забезпеченню - 4627,53 грн, по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв - 18530,68 грн.

ОСОБА_1 відмовився від підпису про ознайомлення із розрахунком на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта.

Як стверджує позивач та не спростовує відповідач, сума відшкодування відповідачу доведена в присутності посадових осіб університету, про зроблено відмітку у нижній частині та на звороті загального розрахунку.

Отже, враховуючи, що відповідач був відрахований з університету через відмову від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, суд погоджує висновок суду першої інстанцій про те, що у відповідача виник обов`язок згідно з вимогами частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба.

Суд визнає необґрунтованими посилання відповідача на відсутність правових підстав для стягнення з колишнього курсанта витрат, пов`язаних із утриманням під час навчання, як з особи, яка перебувала на публічній службі, у частині відшкодування сум грошового забезпечення, оскільки суми грошового забезпечення військовослужбовця не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням військовослужбовця у вищому навчальному закладі.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 964 витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

Згідно з пунктами 7, 8 Порядку № 964 у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ та Служби зовнішньої розвідки.

При цьому пунктом 3 Порядку № 964 обумовлено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

З наведеного слідує, що грошове забезпечення курсантів вищих військових навчальних закладів належить до категорії витрат, які за наявності на те підстав підлягають компенсації Міністерству оборони України.

Приведений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 13 березня 2024 року у справі №440/14068/21, що враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Також суд відхиляє аргументи апелянта про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення витрат на продовольче забезпечення за весь період навчання в сумі 77914,44 грн, витрат та медичне забезпечення 4627,53 грн через те, що в період навчання відповідач не користувався продовольчим забезпеченням та платними медичними послугами.

Ці аргументи апелянта є цілком безпідставними, адже відповідачем крім тверджень про те, що він не користувався продовольчим та медичним забезпеченням у період навчання, не приведено жодного аргументу та не надано доказів стосовно того, яким чином у період навчання він забезпечувався у іншій спосіб продовольчим та медичним забезпеченням.

Суд у спростування доводів апелянта зазначає, що позивачем розрахунки відповідних витрат сформовані на підставі первинних документів, тому є належними доказами на підтвердження вимог позивача, а відповідачем не спростовано відомості, зазначені у цих розрахунках.

Стосовно вимог про відшкодування комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв суд зазначає таке.

За позицією відповідача позивачем не надано належних доказів встановлених НКРЕКП тарифів вартості комунальних послуг, проте таку позицію суд не може визнати обґрунтованою.

Так, у довідці-розрахунку на відшкодування витрат з комунальних послуг та спожитих енергоносіїв за період з 03 березня 2017 року по 03 березня 2020 року (а.с. 13) приведено тарифи на водопостачання, водовідведення, електропостачання та опалення, норми споживання, установлені для курсантів, кількість діб у періоді.

Відповідачем не спростовано приведених позивачем розрахунків, а також не спростовано, що застосовані у розрахунку тарифи є неправильними.

Відтак, суд відхиляє такі доводи відповідача як безпідставні.

Стосовно аргументу про те, що судом першої інстанції не розглянуті позовні вимоги стосовно стягнення судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає, що хоча розмір судових витрат й входить до предмету доказування у справі, проте вимоги про стягнення судового збору не є позовними вимогами.

Крім того, судом першої інстанції стосовно вимог про стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору вказано із посиланням на частину другу статті 139 КАС України, що оскільки під час розгляду даної справи позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

Підсумовуючи викладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в справі №160/3719/20 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в справі №160/3719/20 за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 02 липня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 02 липня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко