Справа № 160/11158/25
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
17.04.2025 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у: зарахуванні до її страхового стажу часу вимушеного прогулу за період 2002-2005 роки: зарахуванні додаткових страхових внесків від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки помісячно; у проведенні перерахунку, яка викладена в листі від 31.01.2025 року №5644-541/Г-01/8-0400/25;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області: зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 час вимушеного прогулу з 2002 року по 2005 року; зарахувати додаткові страхові внески від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки помісячно; провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 .
В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив про таке. Позивача наказом №222/ВК від 31.08.2001 року була переведена на посаду інженера-метролога в Центр електрозв`язку №9 Дніпровської дирекції ВАТ «Укртелеком» з обсягом робіт 0,9 одиниць згідно штатного розкладу із заробітною платою 493,00 грн. Наказом №439 від 25.09.2002 року роботодавець встановив позивачці посаду інженере метролога на 0,3 одиниці. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2005 року по справі №2-173/05 відмінено накази Дніпропетровської дирекції ВАТ «Укртелеком», у т.ч., №439 від 25.09.2002 року; поновлено позивача на посаді інженера-метролога цеха електрозв`язку №9 м. Новомосковськ Дніпропетровської області у ВАТ «Укртелеком» - 0,9 одиниці; стягнуто з ВАТ «Укртелеком» на користь позивача різницю в заробітній платі у розмірі 24 451,49 грн.
У подальшому, Рішенням Новомосковського міськрайонного суду м. Новомосковська від 26.08.2021 року по справі №2/183/371/21, скасоване постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2022 року, зобов`язано ПАТ «Укртелеком» провести нарахування та сплату єдиного внеску на заробітну плату за час виконання нижче оплачуваної роботи (вимушеного прогулу) щомісячно за період 2002-2005 роки від суми 24 451,49 грн, що була стягнута за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2005 року по справі №2-173/05 та надати відповідні відкореговані відомості про заробітну плату за період 2002-2008 роки до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Представник позивача зауважує, що позивач 03.09.2024 року зверталась до пенсійного органу із заявою щодо зарахування їй страхового стажу саме в період вимушеного прогулу 2002-2005 років, внести страхові платежі щомісячно за цей період в Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та провести перерахунок пенсії. До заяви позивач долучила копію банківського платіжного доручення №2363 від 06.10.2006 року про сплату ДФ ВАТ «Укртелеком» цех №9 збору до Пенсійного фонду 489,03 грн та 7775,57 грн (31,8% від стягнутої за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2005 року по справі №2-173/05). З отриманої 04.10.2024 року форми ОК-5 вбачається, що за Рішенням додаткові страхові внески (489,03 грн та 7775,57 грн) станом на 04.10.2024 року відсутні.
На переконання позивача, невиконання роботодавцем (з його вини) обов`язку щодо сплати на його користь усього середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 2002-2005 роки, а також невідрахування з суми середнього заробітку відповідних страхових внесків до відповідача за вказаний період, не можна вважати належною підставою для незарахування пенсійним органом до загального страхового стажу позивача періоду вимушеного прогулу останнього за 2002-2005 роки. Стягнута на користь позивача сума середнього заробітку обчислена з її середньої заробітної плати, тому невиплата їй цієї суми в окремі місяці, що обумовлено рішенням по справі №2-173/05, не свідчить про отримання разового доходу за певний місяць, а є заробітною платою за кожний місяць перебування позивача у вимушеному прогулі.
Підсумовуючи означене, представник зазначив про наявність підстав для задоволення позову.
Ухвалою від 22.04.2025 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 КАС України.
Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином посвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 .
20.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив про таке. На виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2005 року по справі №2-173/05 ВАТ «Укртелеком» 06.10.2006 року сплатив до пенсійного фонду страхові внески в розмірі 489,03 грн та 7775,57 грн. З форми ОК-5 вбачається, що станом на 04.10.2024 року відсутні дані зарахування. Позивач вважає, що ці зарахування можуть вплинути на розмір її пенсії, а в листі відповідача від 31.01.2025 року №5644-541/Г-01/8-0400/25 фактично викладена відмова в зарахуванні до її страхового стажу цих страхових внесків та здійснення перерахунку пенсії. У відзив відповідач не зазначив про те, де в Реєстрі застрахованих осіб відображені роботодавцем 06.10.2024 сплати до пенсійного фонду страхові внески в розмірі 489,03 грн та 7775,57 грн, а також куди поділися означені грошові кошти. Позивач погоджується, що лист відповідача від 31.01.2025 року №5644-541/Г-01/8-0400/25 не є рішенням, фактично за змістом він є відмовою у вирішенні питання позивача.
22.05.2025 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача. Представник зауважив, що ВАТ «Укртелеком» як роботодавець позивача сплатив 06.10.2006 року страхові внески на виконання рішення суду по справі №2-173/05 у розмірі 489,03 грн та 7775,57 грн. З форми ОК-5 вбачається, що станом на 04.10.2024 року відсутні вказані зарахування. Представник позивача вказав, що у судовому засіданні 20.05.2025 року представник відповідача зазначила, що страхові виплати, отримані від роботодавця позивача, були розподілені в різні періоди, однак, не зазначила в які саме періоди та які саме грошові суми були розподілені. Тобто пояснення представника відповідача документально непідтверджені. Такі доводи представника відповідача спростовуються тим, що в реєстрі застрахованих осіб невідображені сплати роботодавцем ВАТ «Укртелеком» 06.10.2006 року до пенсійного фонду страхові внески у розмірі 489,03 грн та 7775,57 грн. У цьому реєстрі, а також у наданому представником відповідача в судовому засіданні 20.05.2025 року Форми ОК-5 станом на 29.01.2025 року замість суми страхових внесків зазначено «Так». Незазначені в Реєстрі і виплата роботодавцем у рамках ВП ДПС у Кіровському районі м. Дніпропетровська, на виконання рішення компенсації за вимушений прогул у розмірі 24 451,49 грн, 15.08.2006 року згідно платіжної вимоги №В4-1. Таку виплату підтверджує роботодавець у індивідуальній відомості про застраховану особу від 13.01.2011 року та в довідці про нарахування заробітної плати за період 2002-2005 роки. З посиланням на постанову ВС від 23.07.2019 року по справі №617/927/17 представник позивача вказав, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку конкретних даних про сплату страхових внесків для перерахунку пенсії не є підставою для позбавлення права позивача на перерахунок пенсії.
У судовому засіданні 12.06.2025 року судом було ухвалено продовжувати розгляд справи у порядку письмового провадження, зважаючи на подання сторонами по справі всіх документів.
12.06.2025 року від позивача надійшла заява про розгляд справи на загальних підставах.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Дніпропетровській області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону №1058.
Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 27.12.2005 року (з урахуванням Додаткового рішення від 02.02.2006 року по справі №2-173/2005, яким внесено виправлення описки в даті рішення) по справі №2-173/05 позовну заяву ОСОБА_1 до ВАТ «Укртелеком» відміну наказів, поновлення на посаді, стягнення різниці в заробітній платі за час вимушеної нижчеоплачуваної роботи задоволено частково.

Відмінено накази Дніпропетровської дирекції ВАТ «Укртелеком» №180 від 10.05.2002 року, №317 від 25.07.2002 року, №439 від 25.09.2002 року, №507 від 20.12.2004 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-метролога цеха електрозв`язку №9 місто Новомосковськ Дніпропетровської області у ВАТ «Укртелеком» на 0,9 одиниці.

Стягнуто з ДФ ВАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 різницю в заробітній платі у розмірі 24 451,49 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 29.08.2006 року по справі №2-173/2005 роз`яснено, що відміні підлягають накази в часті, яка стосується посади інженера-метролога 1 категорії групи технічної підтримки та ремонту Центра електрозв`язку №9 м. Новомосковськ.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.08.2021 року №2/183/371/21 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про відновлення становища, що існувало до порушення - задоволено.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» провести нарахування та сплату єдиного внеску на заробітну плату за час виконання нижче оплачуваної роботи ОСОБА_1 щомісячно за період 2002-2005 роки в сумі 24451,49 грн., що була стягнута за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2005 року у цивільній справі №2-173/05 та надати відповідні відкориговані відомості про заробітну плату помісячно за період 2002 - 2008 роки до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2022 року по справі №203/2220/19 (провадження №22-ц/803/2462/22) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - задоволено.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.08.2021 року - скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про відновлення становища, що існувало до порушення - відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 13.04.2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про відновлення становища, що існувало до порушення.

Ухвалою Верховного Суду від 18.07.2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про відновлення становища, що існувало до порушення.

Ухвалою Верховного Суду від 22.08.2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, про відновлення становища, що існувало до порушення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15.03.2022 року.

03.09.2024 року позивач звернулась до пенсійного органу з заявою, в якій просила:

- визнати, що роботодавець у повному обсязі у 2006 році сплатив усі страхові платежі до ПФУ із суми 24 451,49 грн, ця дія підтверджена банківськими документами;

- Пенсійному фонду України на підставі ч. 2 ст. 7 Закону відобразити страхові платежі у Формі ОК-5 помісячно оскільки в судовому рішенні уже визначена середньомісячна зарплата, яку закон вимагає поділити на кількість місяців і відновити справедливість.

До заяви долучено банківські платіжки від 06.10.2006 року на 3 арк.

Відповідач листом №54690-39499/Г-01/8-0400/24 від 07.10.2024 року повідомив позивача про таке.

Страховий стаж позивача зарахований до 31.07.2009 року та складає 43 роки 00 місяців 23 дні.

Коефіцієнт страхового стажу становить 0,4300.

Стаж за періодами зараховано наступним чином:

З 01.05.1966 року по 23.12.1993 року

З 01.01.1967 року по 26.11.1968 року

З 03.12.1968 року по 02.12.1986 року

З 03.12.1986 року по 10.08.1988 року

З 11.08.1988 року по 05.12.1988 року

З 07.12.1988 року по 02.01.1991 року

З 03.01.1991 року по 31.10.1997 року

З 03.11.1997 року по 30.06.1998 року

З 01.07.1998 року по 31.12.1998 року

З 01.01.1999 року по 18.06.2001 року

З 19.06.2001 року по 31.08.2001 року

З 01.09.2001 року по 31.12.2003 року

З 01.01.2004 року по 20.12.2004 року

З 21.12.2004 року по 05.02.2006 року

З 01.03.2006 року по 06.03.2006 року

З 01.04.2006 року по 28.04.2006 року

З 01.05.2006 року по 28.06.2006 року

З 01.07.2006 року по 31.01.2009 року

З 01.02.2009 року по 31.07.2009 року.

Пенсію обчислено відповідно до ст. 27 і 28 Закону №1058, виходячи із заробітної плати за періоди роботи з 01.01.1982 року по 31.12.1986 року та за даними системи персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 року по 31.01.2009 року.

Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,13466.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2106 роки та збільшеної на коефіцієнти 1,17, 1,11, 1,11, 1,14, 1,197 та 1,0796 складає 9071,01 грн (3764,40 грн*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197*1,0796*1,13466).

Загальний розмір пенсії з 01.10.2024 року 4743,56 грн.

Враховуючи вищевикладене, до страхового стажу та заробітної плати для обчислення пенсії враховано періоди з 2002 по 2005 роки.

При перевірці пенсійної справи порушень не виявлено.

04.01.2025 року позивач вдруге звернулась до відповідача із заявою щодо її пенсійного забезпечення, на яке відповідач надав відповідь листом №5644-541/Г-01/8-0400/25 від 31.01.2025 року та зазначив наступне.

Правові відносини в сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV , який набрав чинності з 01.01.2004 року та, починаючи з 01.01.2011 року, Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VI.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду м. Новомосковська від 26.08.2021 року по справі №203/2220/19 зобов`язано Публічне акціонерне товариство УКРТЕЛЕКОМ провести нарахування та сплату єдиного внеску на заробітну плату за час виконання нижче оплачуваної роботи щомісячно за період 2002-2005 роки в сумі 24451,49 грн, що була стягнута за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2005 року у цивільній справі №2-173/05 та надати відповідні відкореговані відомості про заробітну плату помісячно за період 2002-2008 роки до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Виходячи з інформації, яка міститься в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, рішення суду стосовно позивача виконані підприємством ДД ВАТ УКРТЕЛЕКОМ () у вересні та грудні 2006 року і припали на період до 01.01.2011 року, тобто в рамках дії Закону №1058.

У такому разі результати здійснених нарахувань за час вимушеного прогулу працівника відображаються страхувальником у фонді оплати праці того місяця, у якому проведено згадане нарахування та проведені необхідні перерахування страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Станом на дату надання відповіді в реєстрі застрахованих осіб міститься інформація на підставі поданої ДД ВАТ УКРТЕЛЕКОМ звітності щодо сум заробітної плати (доходу), яка відображена в місяці нарахування в межах максимальної величини, що встановлюється законодавством про розмір страхових внесків.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у: зарахуванні до її страхового стажу часу вимушеного прогулу за період 2002-2005 роки: зарахуванні додаткових страхових внесків від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки помісячно; у проведенні перерахунку, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 ст. 24 Закону №1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону №1058 платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч. 1 ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону №1058 обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно зі ст. 20 Закону №1058 обчислення страхових внесків застрахованих осіб […] здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду […]. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. […] Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. […] Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). […] Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. […].

Системний аналіз вказаних вище норм Закону №1058 дає підстави дійти висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню та за який сплачені страхові внески.

Періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі-працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески (єдиний внесок) чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків (єдиного внеску).

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в Індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за наявності відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески (єдиний внесок), - не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі №482/434/17, від 31.10.2019 року у справі №576/748/17, від 01.03.2021 року у справі №423/757/17.

Відповідно до статті 1 Закону №1058 страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-IV (надалі, також - Закон №2464) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з статтею 26 Закону №2464 посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі статтею 106 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює особа (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Так, внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позбавлення особи соціальної захищеності за час роботи у спірний період є неприпустимим і таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01.11.2018 року у справі №199/1852/15-а, від 27.02.2019 року у справі №638/5795/17, від 31.10.2019 року у справі №683/1814/16-а, від 23.03.2020 року у справі №535/1031/16-а, від 26.03.2020 року у справі №299/3616/16-а та від 02.08.2022 року у справі №540/4616/20.

Обов`язок щодо сплати страхового внеску та обов`язок з його нарахування покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за не нарахування страхового внеску покладено на страхувальника.

Особа не повинна відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо нарахування та сплати страхових внесків, а отже, не нарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірні періоди не може бути підставою для неврахування заробітної плати, з якої не нараховані страхові внески, при призначенні пенсії застрахованій особі.

Так, позивач вказує про неправомірність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу позивача час вимушеного прогулу з 2002 року по 2005 року.

У матеріалах справи наявний розрахунок пенсії позивача Форми РС-право (а.с. 79), з якого вбачається, що до страхового стажу зараховані, зокрема, наступні періоди у наступних розмірах:

- з 01.09.2001 року по 31.12.2003 року 02 роки 04 місяці;

- з 01.01.2004 року по 20.12.2004 року 01 рік;

- з 21.12.2004 року по 05.02.2006 року 01 рік 02 місяці 04 дня.

Означене свідчить про зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, тож позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зарахування додаткових страхових внесків від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки помісячно.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Згідно з абз. 1 та 3 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є податкові органи, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

З приводу безпосередніх позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити і таке.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року в справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21)).

У пункті 164.6 статті 164 ПК України, яка визначає базу оподаткування, зазначено, що під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом, - обов`язкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності (Постанова ВС від 19.03.2025 року по справі №537/4740/20).

З урахуванням вищезазначеного, суд вказує, що нарахування страхових внесків мало здійснюватись на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу помісячно, тобто саме за місяці такого прогулу.

Водночас, представник відповідача вказував, що ним було внесено інформацію до Реєстру з урахуванням відомостей, наданих роботодавцем позивача, однак до суду така інформація надана не була.

Також з Індивідуальних відомостей про застраховану особу встановлено, що у вересні та грудні 2006 року ДД ВАТ «Укртелеком» нараховано позивачу 4960 грн та 5050 грн відповідно (а.с. 34). Про означене повідомлено позивача у листі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області у листі №5644-541/Г-01/8-0400/25 від 31.01.2025 року.

Так, у цьому листі відповідач зазначив, що виходячи з інформації, яка міститься в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, рішення суду стосовно позивача виконані підприємством ДД ВАТ УКРТЕЛЕКОМ () у вересні та грудні 2006 року і припали на період до 01.01.2011 року, тобто в рамках дії Закону №1058.

При цьому, позивачем до позовної заяви долучено виписки з ДОД АППБ «Аваль» та платіжне доручення №2363 від 06.10.2006 року ДФ ВАТ «Укртелеком» (а.с. 30 та зворот а.с. 30, і а.с. 31).

Згідно з платіжним дорученням №2363 від 06.10.2006 року, ДФ ВАТ «Укртелеком» сплатило збір «Городскому ПФУ» (21928516) % із зарплати за вересень 2006 року ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 489,03 грн.

У відповідності до виписки з банку 06.10.2006 року ДФ ВАТ «Укртелеком» сплатило збір «Городскому ПФУ» (21928516) 31,8% із зарплати за вересень 2006 року ОСОБА_1 у розмірі 7775,57 грн.

Під час розгляду даної справи відповідачем не було надано пояснень та доказів внесення інформації в Реєстр щодо означених сум, тому суд з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача вважає за можливе вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України) шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання ОСОБА_1 детальної інформації про розміри та місяці, в які зараховані додаткові страхові внески, які сплачені від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 детальну інформацію про розміри та місяці, в які зараховані додаткові страхові внески, які сплачені від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки.

Суд вважає, що отримання позивачем такої інформації сприятиме її розумінню розрахованого розміру пенсії, оскільки право на пенсію є правом, що гарантоване Конституцією України.

Позовні вимоги у частині здійснення перерахунку пенсії на даному етапі є передчасними, так як у позивача відсутня інформація щодо розподілу спірних сум, тому ця вимога не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти наявності підстав для стягнення на користь позивача витрат на адвоката, так як сума є завищеною та співмірною зі складністю справи.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, що пов`язані із прибуттям до суду.

Так, за змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень ч. 5 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як зазначалося вище, за правилами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано:

На підтвердження витрат позивача на правову допомогу до справи долучено:

- договір №14 про надання правової допомоги від 14.04.2025 року, укладений між адвокатом Скибою Віталієм Володимировичем та позивачем ОСОБА_1 .

- Рахунок від 14.04.2025 року на суму 3000 грн;

- Акт виконаних робіт від 14.04.2025 року;

- Квитанція до прибуткового касового ордеру №7 від 15.04.2025 року, згідно з якою ОСОБА_1 сплатила адвокату Скибі Віталію Володимировичу грошові кошти у розмірі 3000 грн на підставі Договору про надання правової допомоги №14 від 14.04.2025 року.

Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Тож, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд враховує, що дана справа в силу пункту 2 частини 6 статті 12 КАС України є справою незначної складності.

Оцінивши всі наведені вище обставини, зокрема щодо суми заявлених витрат на правову допомогу та її співмірність зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, проаналізувавши норми чинного законодавства, врахувавши практику Верховного Суду, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн.

Розподіл судових витрат у вигляді судового збору здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. , 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо ненадання ОСОБА_1 детальної інформації про розміри та місяці, в які зараховані додаткові страхові внески, які сплачені від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 детальну інформацію про розміри та місяці, в які зараховані додаткові страхові внески, які сплачені від 06.10.2006 року в сумі 489,03 грн. та 7775,57 грн. за період 2002-2005 роки.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 605,60 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко