Справа № 160/27745/24
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2025 року м. Дніпросправа № 160/27745/24
(суддя Озерянська С.І., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Шальєвої В.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 160/27745/24 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» 17 жовтня 2024 року звернулось до суду з позовом до Київської митниці згідно з яким просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів UA100180/2024/000017/1 від 03.07.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2024/000250 від 03.07.2024 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що митницею, в порушення норм Митного кодексу України, було необґрунтовано використано другорядний метод визначення митної вартості товарів, які переміщувались позивачем через митний кордон України, що призвело до того, що митна вартість товару була значною мірою збільшена. Також, на думку позивача, у митниці не було підстав для непогодження із заявленою ним митною вартістю, визначеною за основним методом (ціною договору), оскільки зміст наданих позивачем документів не був суперечливим, не містив розбіжностей, в них не були наявні ознаки підробки, документи містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з огляду на що у митниці не було підстав для сумніву в правильності митної вартості товару.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року, у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що при розгляді справи митницею було доведено правомірність оскарженого рішення та картки відмови, оскільки аналізуючи надані позивачем митниці документи, суд дійшов висновку, що вони не були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного митного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає що, не погоджується з рішенням суду першої інстанції у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що інвойс від 31.03.2024 року №25-910033656 не містить будь-яких умов поставки. Наявність переплати за поставлений товар не може бути підставою для перерахунку відповідачем митної вартості товару ще в більшу сторону.

Враховуючи відсутність в акті звірки взаємних розрахунків підпису іншої сторони суд мав можливість витребувати акт з підписом постачальника.

Суд залишив поза увагою те, що позивач не має в розпорядженні підрядні договори між МЕЕ А/S та третіми організаціями, оскільки позивач не є стороною цих договорів.

В рішенні про коригування митної вартості товарів, не наведено порівнянних характеристик оцінюваного товару.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 04.04.2016 року між компанією VIRAJ PROFILES LTD (Індія) (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» (покупець) було укладено зовнішньоекономічний контракт № VJ-04/04-UKR, за умовами якого постачальник постачає, а покупець купує металопродукцію в асортименті згідно з додатками до контракту, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно з пунктом 4 контракту товар за цим контрактом буде поставлено на умовах СІР (порт Одеса) або СІР (порт України), якщо інше не зазначено у додатках.

Відповідно пункту 5.1 контракту ціни на товар встановлюються в доларах США та вказуються у проформі інвойс, що є невід`ємною частиною цього контракту. Ціна включає в себе вартість товару, упаковку та маркування.

Пунктом 6.1 контракту встановлена загальна сума контракту, яка становить 490 000,00 дол.США.

На виконання умов зовнішньоекономічного контракту від 04.04.2016 року компанією VIRAJ PROFILES LTD (Індія) було здійснено поставку товару: Дріт з нержавіючої сталі, круглого поперечного перерізу, з масовою часткою нікеля 2,5% або більше, марка сталі AISI 304, толеранс по діаметру +/-0.030мм, у діаметром 8.000 мм - 1945 кг; бухтах по 40-60 кг та 100-200 кг: діаметром 1.200 мм - 1021 кг; діаметром 1.600 мм - 1020 кг; діаметром 2.000 мм - 2941 кг; діаметром 3.000 мм - 5464,9 кг; діаметром 4.000 мм- 3940 кг; діаметром 5.000 мм- 9366 кг; Вміст нікеля: 8.01%-8.08%; Виробник: VIRAJ PROFILES LTD; Торговельна марка: VIRAJ; Країна виробництва: IN. на загальну суму 60994,02 дол. США.

01.07.2024 року позивачем було подано до Київської митниці електронну митну декларацію №24UA70U3, відповідно до якої митна вартість товарів, заявлених до митного оформлення, була визначена декларантом за методом 1 за ціною договору (контракту).

До електронної митної декларації позивачем були додані наступні документи: сертифікат якості №910033656 від 31.03.2024 року; пакувальний лист №25-910033656 від 31.03.2024 року; рахунок-проформу №03-AV180324 від 18.03.2024 року; рахунок-проформу №AV-24022024 від 24.02.2024 року; рахунок-фактуру (iнвойс) №25-910033656 від 31.03.2024 року; коносамент №237871476 від 20.04.2024 року; домашній коносамент BW24040102 від 20.04.2024 року; накладну УМВС №20882 від 18.06.2024 року; автотранспортну накладну №00006885 від 28.06.2024 року; комерційну пропозицію від 23.02.2024 року; сертифiкат про походження товару №00370 від 01.05.2024 року; платіжну інструкцію №G2377 від 27.02.2024 року; платіжну інструкцію №G2422 від 26.03.2024 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №BW24040102A від 23.04.2024 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 22.05.2024 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 22.05.2024 року; swift (оплата рахунків та ); документ, що підтверджує вартість страхування №-10-00/1 від 08.05.2024 року; сертифікат про страхування №1 від 08.05.2024 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) додаток №10 від 23.12.2021 року, додаток №12 від 13.12.2022 року; додаток №13 від 13.12.2022 року, додаток №9 від 24.12.2019 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу VJ-04/04-UKR від 04.04.2016 року; договір страхування №22694355- від 04.05.2024 року; доп. согл №1 до к-кту №0106-BW від 05.06.2022 року; договір про надання послуг митного брокера №01/04 від 01.04.2021 року; договір (контракт) про перевезення №0106-BW від 01.06.2022 року; договір (контракт) про перевезення №UA00060664 від 06.04.2018 року; лист Вих. №29/05 від 29.05.2024 року; копія митної декларації країни відправлення №8787107 від 31.03.2024 року.

01.07.2024 року відповідачем позивачу надіслане повідомлення, відповідно до якого, з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, в рамках проведення консультацій з метою обґрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації виробника товару.

На вимогу митниці позивачем, листом від 03.07.2024 року № 1 повідомлено про надання всіх додаткових документів.

03.07.2024 року відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100180/2024/000017/1, відповідно якого митна вартість товару визначена за другорядним (резервним) методом.

В рішенні вказано, що митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 Кодексу з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. Джерело інформації для визначення митної вартості: митна декларація від 16.05.2024 № UA100100/2024/032772.

Київською митницею також було винесено картку відмову в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2024/000250 від 03.07.2024 року.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача про коригування митної вартості товарів та картки відмови у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами та відмовляючи у задоволені позову повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач приймаючи спірне рішення діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені митним законодавством України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено право митного органу з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частин четвертої п`ятої статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з оскарженим рішенням відповідача про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття є те, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку про те, що документи, що надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів (а.с.56).

Вирішуючи спірні правовідносини у цій справі колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Так, позивач в апеляційній скарзі в обґрунтування підстав для скасування рішення суду першої інстанції зазначає про те, що комерційний інвойс від 31.03.2024 № 25-910033656 не містить будь-яких умов поставки. На думку колегії суддів це твердження спростовується інформацією, що містяться в наявній в матеріалах справи копії комерційного інвойсу від 31.03.2024 № 25-910033656 де зазначено що доставка товару порт призначення Гданськ, Польша здійснюється на умовах FOB Jawaharlal Nehru (т.1 а.с.70).

Щодо доводів позивача про те, що наявність переплати за поставлений товар у розмірі 3122,27 доларів США не може бути підставою для перерахунку відповідачем митної вартості товару, слід зазначити, що досліджуючи інвойс від 31.03.2024 №25-910033656 суд першої інстанції правильно з`ясував, що в ньому не вказано контракт згідно з яким відбувалася поставка товару, а також вартість товару, яка зазначена в інвойсі № 25-910033656 від 31.03.2024 року на суму 60994,02 дол. США, не відповідає сумі, що фактично сплачена 64116,29 дол.США, та яка зазначена в наданих банківських платіжних документах від 27.02.2024 № G2377, від 26.03.2024 №G2422.

При цьому, платіжні інструкції містять посилання на інвойс від 31.03.2024 року на суму 60 994,02 дол. США, в той час як був наявний і інший інвойс від 18.03.2024 року на суму 64 116,29 дол. США.

Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ці документи не можуть бути враховані в якості доказів, що усувають встановлені митним органом розбіжності, оскільки акт звірки взаємних розрахунків підписаний лише однією стороною позивачем та не підписаний контрагентом, а виписка з бухгалтерської документації являє собою повідомлення щодо взаємовідносин з контрагентом та методи визначення позивачем собівартості товару та умови вибору постачальника.

Тому, в цьому випадку сама по собі наявність переплати не стала підставою для перерахунку відповідачем митної вартості товару ще в більшу сторону, оскільки позивачем не надано суду належних доказів, що така переплата мала місце саме за поставлений товар.

Щодо доводів відповідача про ненадання позивачем документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів від порту розвантаження Гданськ, Польща до місця вивезення товару на митну територію України слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Отже, зазначеною правовою нормою передбачено, що надання транспортних (перевізних) документів, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема передбачено лише у разі, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, що і має місце в цьому випадку.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції проте, що позивач повинен був надати митному органу документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів від станції відправлення Славков, Польща до місця ввезення на митну територію України.

Водночас, колегія суддів погоджується і з доводами позивача про безпідставність висновків митниці про те, що документи, що надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів на підставі того, що позивачем незабезпечене переклад митної декларації країни відправлення.

Так, відповідно до ст. 254 МКУ документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, до митного органу декларантом надавалася митна декларація країни відправлення, відомості в якій викладені англійською мовою яка є, для митниці, мовою, яка не потребує перекладу, оскільки є міжнародною.

Разом з тим, митна декларація країни відправлення є допоміжним документом який не є ключовим при визначенні митної вартості товару. Отже, дане зауваження митного органу не може братись до уваги, як обґрунтована підстава для коригування митної вартості товару.

Також колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про безпідставне коригування відповідачем митної вартості товару на єдиному джерелі інформації для визначення митної вартості, а саме митній декларації від 16.05.2024 року №100100/2024/032772 враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 55 МК України передбачено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Частиною 3 ст. 55 МК України визначено, що форма рішення про коригування митної вартості товарів встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Правила заповнення рішення про коригування митної вартості товарів затверджені Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598. Відповідно до абзаців 4 та 5 правил заповнення графи 33 визначено, що посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, контролюючий орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Аналогічне правозастосування викладене у постановах ВС від 25 лютого 2020 року у справі №260/718/19, від 08 лютого 2020 року у справі №825/648/17, від 26.05.2022 у справі №560/355/19 від 07.05.2025 року у постанові №560/1787/23.

Отже, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості порівняння всіх впливаючих на ціну характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Указане свідчить про порушення митним органом вимог до змісту рішення про коригування заявленої митної вартості товарів встановлених ст. 55 МК України.

Також слід зазначити, що при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним митним органом за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), відповідач повинен довести, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

У ситуації з рішенням про коригування митної вартості товарів відповідач повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів, та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МКУ, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості.

Отже, якщо при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів митний орган повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач у оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів та картці відмови не дотримався вимог, які зазначені вище, тому оскаржуване рішення та картка відмови не можуть вважатися обґрунтованим та таким, що відповідають п.3 ч.2 ст. 2 КАС України.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів UA100180/2024/000017/1 від 03.07.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2024/000250 від 03.07.2024 року та необхідності їх скасування.

У відповідності з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач вказаного обов`язку не виконав.

Щодо вимог позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 5000 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частин 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Як вбачається з позову, його зміст містить обґрунтування основані на загальнодоступній судовій практиці, а тому написання такого позову не потребувало від адвоката додаткових знань та зусиль, що б могло потребувати додаткового часу для його написання, як наслідок суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що зазначена адвокатом вартість послуги за його складення не відповідає обставинам справи, як наслідок суд зробив висновок про наявність підстав для часткового задоволення таких вимог у загальному розмірі 4000 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у загальній сумі 4000 грн., які підлягають стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі...

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці підлягає стягненню на користь позивача 5494,84 грн судового збору, сплаченого при поданні адміністративного позову та 8242,26 грн судового збору сплаченого при поданні апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 13737,10 грн, виходячи з розрахунку 5494,84 грн. + 8242,26 грн. = 13737,10 грн. (т.1 а.с.8,9 ,191,192).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Керуючись: статтями 241-245, 250, пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року у справі №160/27745/24 скасувати та прийняти нову постанову якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Київською митницею рішення про коригування митної вартості товарів UA100180/2024/000017/1 від 03.07.2024 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100180/2024/000250 від 03.07.2024 року.

Стягнути з Київської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВ метал груп» сплачений судовій збір в сумі 13737,10 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. за рахунок її бюджетних асигнувань.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя В.А. Шальєва

суддя С.М. Іванов