Справа № 160/7437/25
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2025 рокуСправа №160/7437/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 звернулися до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просять:
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, які виразились у ненаданні ОСОБА_1 , яка діяла як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повної та обґрунтованої відповіді на її звернення від 03.12.2024 р., та запитуваної інформації;
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, які виразились у залишенні без розгляду та надання відповіді ОСОБА_3 на її звернення від 03.12.2024 р.;
- зобов?язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області розглянути звернення ОСОБА_1 , яка діяла як законний представник неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 від 03.12.2024 р. та надати на нього повну та обґрунтовану відповідь, а також у повному обсязі запитувану інформацію і документи;
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року позовна заява залишена без руху через невідповідність вимогам ст.161 КАС України, та надано позивачам строк десять днів для усунення недоліків, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 4 844,80 грн.
До суду 29.04.2025 року від позивачів надійшла заява на виконання ухвали суду від 17.03.2025 року.
Ухвалою суду від 02.05.2025 року клопотання ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору - задоволено. Звільнено ОСОБА_3 від сплати судового збору у цій справі. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
На виконання ухвали суду, 04.06.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 04.12.2024 року на адресу Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшло звернення ОСОБА_1 від 03.12.2024 року як законного представника дитини, поданого в інтересах ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 з питання надання, зокрема, розрахунків по аліментах. Так, на виконанні Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області перебуває постанова державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро) про відкриття виконавчого провадження від 07.08.2013 року, складена в рамках виконавчого провадження №39260010 на підставі виконавчого листа від 15.04.2013 року, виданого Кіровським районним судом м.Дніпропетровська на підставі рішення від 02.04.2003 року по справі № 203/1392/13-ц. Відповідно до даної постанови, боржником є ОСОБА_4 , а стягувачем ОСОБА_1 . Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 02.04.2003 року по справі №203/1392/13-ц ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 33% від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 20.02.2013 року до досягнення дітьми повноліття. ОСОБА_4 дійсно перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відрахування заборгованості та щомісячне відрахування аліментів проводяться з пенсії ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії до повного погашення заборгованості. Стягнені кошти щомісяця перераховуються на рахунок Соборного ВДВС. У подальшому на адресу відповідача надійшли заочні рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 24.11.2022 року по справі № 203/1588/22 та Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.03.2023 року по справі №204/8476/22. У квітні 2023 року до відповідача надійшла постанова від 04.04.2023 року ВП № 71184329 про звернення стягнення з пенсії ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини 25.10.2008, року народження в розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 27.12.2022 року. У зв`язку з тим, що з пенсії ОСОБА_4 проводилось стягнення аліментів на дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із виконавчого листа №203/1392/13ц в розмірі 1/6 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, розрахунок заборгованості був проведений з урахуванням раніше виплачених сум.
У червні 2023 року до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшла постанова від 24.05.2023 року ВП № 71824110 про звернення стягнення з пенсії ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини від доходу, починаючи з 13.10.2022 року до закінчення навчання, але більше ніж до досягнення ОСОБА_5 23 років. На виконання зазначеної постанови було розпочато відрахування з пенсії відповідно до ст.50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Заборгованість була нарахована з 13.10.2022 року, як зазначено в постанові. У листопаді 2023 року до відповідача надійшов лист з Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного МРУ МЮ (м.Одеса) від 30.10.2023 року № 177636/в7, яким зобов`язано здійснити відрахування з пенсії заборгованості по виконавчому провадженню № 39260010, яка станом на 01.03.2023 року становить 35 840,86 грн. та штрафу на суму 5 486,10 грн. Загальна сума заборгованості становить 41 326,96 грн. На виконання зазначеної постанови з 01.12.2023 року розпочато відрахування з пенсії відповідно до ст.50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сума відрахувань не перевищує 50% пенсії.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позові, позицію відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд встановив наступні обставини справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до ст.3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скориставшись наданим Законом № 393/96-ВР правом, 03.12.2024 року позивачі звернулися до відповідача із заявою.
Відповідно до ч.1 ст.7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
Згідно із частинами першою та третьою статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви чи скарги, одним із яких є право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
Статтею 19 Закону № 393/96-ВР визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
Приписами статті 20 Закону № 393/96-ВР встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналізуючи норми Закону № 393/96-ВР, зокрема положення статті 15, можна зробити висновок, що обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду, як елемент конституційної гарантії звернення до органів публічної влади, включає і доведення змісту відповіді до заявника.
З огляду на зміст вказаного зобов`язання, орган уважається таким, що виконав передбачений Конституцією України обов`язок, якщо склав відповідь на звернення особи у чіткій відповідності до поставлених у ньому питань і довів зміст відповіді до заявника в обраний ним спосіб: поштою або засобами електронного зв`язку.
Зокрема вищевказана відповідь не містить інформації про:
- надання щомісячного розрахунку аліментів (по кожному рішенню Кіровського та Красногвардійського райсуду м.Дніпропетровська окремо), який відповідає відсотковому значенню, зазначеному у відповідному рішенні Кіровського та Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, та який би відповідав їх реальному розміру, який би ОСОБА_5 , ОСОБА_2 могли б реально одержати за звичайних обставин, якби їх право не було порушене, внаслідок невиплати ОСОБА_4 пенсії у повному обсязі, з урахуванням проведеної індексації (за весь період, за який ОСОБА_4 донарахована пенсія та проведена її індексація на виконання вищевказаних рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду);
Саме по собі надання будь-якої відповіді на звернення громадянина у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є її належне обґрунтування і вирішення поставлених у зверненні питань (із урахуванням суті відповідного звернення і на підставі його ґрунтовного й всебічного вивчення).
Відповідь на звернення позивача має формальний характер і не ґрунтується на ретельному дослідженні обставин і питань, які порушили позивачі у своєму зверненні.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію займає Верховний Суд у постанові від 27.04.2020 року у справі № 813/4351/16.
На підставі зазначеного, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід визнати протиправними дії відповідача щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 від 03.12.2024 року та зобов?язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 від 03.12.2024 року та надати повну та обґрунтовану відповідь, а також у повному обсязі запитувану інформацію та документи, з урахуванням висновків суду.
Щодо решти заявлених позивачами позовних вимог, суд вказує на таке.
- визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_4 у встановленні та здійсненні щомісячної доплати до призначеної пенсії у розмірі 2 000 грн. згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 р. № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;
- зобов`язано Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області перерахувати та виплатити ОСОБА_4 щомісячну доплату до призначеної пенсії у розмірі 2 000 грн. згідно із постановою КМУ від 14.07.2021 року № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з місяця припинення такої доплати;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
- вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Вищевказане рішення суду набрало законної сили 22.11.2023 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 року по справі №160/12468/24 було задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 , діючої як законний представник в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_4 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_4 на підставі довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.02.2024 року № ФД106763 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023;

- зобов`язано Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області провести з 01.02.2020, 01.02.2021, 01.02.2022, 01.02.2023 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 на підставі довідок ІНФОРМАЦІЯ_3 від 23.02.2024 за № ФД 106763 про розмір грошового забезпечення станом на 01.02.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 за аналогічною посадою, виданих на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2024 по справі № 160/9849/23, та виплатити різницю між фактично отриманими та належними до сплати сумами пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум;

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вищевказане рішення суду набрало законної сили 23.09.2024 року.

Так, підстава позову це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 07.12.2023 року у справі № 160/19012/21.

Так, позивачі позовні вимоги в цій частині обґрунтовують тим, що відповідачем не виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 р. у справі №160/21631/23 в частині встановлення, здійснення щомісячної доплати до призначеної пенсії, перерахування та виплати ОСОБА_4 щомісячної доплати до призначеної пенсії у розмірі 2 000 грн. згідно із постановою КМУ від 14.07.2021 р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та самовільному зменшенні розміру раніше призначеної пенсії ОСОБА_4 при проведенні перерахунку на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 р. у справі №160/12468/24.

При цьому, слід зазначити, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №9901/433/18, від 05.05.2022 року у справі №380/11595/20.

Відтак, спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року у справі №160/21631/23 та від 23.07.2024 року у справі №160/12468/24, що набрали законної сили.

Тобто, фактично при розгляді позову в цій частині суд має дослідити і перевірити порядок виконання рішень Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2023 р. у справі №160/21631/23 та від 23.07.2024 року у справі №160/12468/24.

Частина 1 статті 382 КАС України передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Варто зазначити, що приписами ст.ст.382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ч.1-2 ст.267 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ч.1 ст.383 КАС України).

З аналізу норм статей 382-383 КАС України, вбачається виокремлення таких видів судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

Крім того, в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення.

Зазначені висновки суду узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 року у справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 року у справі №611/26/17, від 07.02.2022 року у справі №200/3958/19-а.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 року у справі № 520/7983/21, аналізуючи положення статті 129-1 Конституції України у взаємозв`язку із статтею 370 КАС України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», дійшов висновку, що невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Подібний висновок також сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.02.2022 року у справі № 520/3601/19, від 01.06.2022 року у справі №640/25836/20 та від 26.07.2023 року у справі № 640/17504/19.

Відповідно до ст.372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно із положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 11 Закону №1404-VIII йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 16.02.2019 року у справі № 816/2016/17 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 року у справі № 320/19014/23, від 21.02.2024 року у справі № 140/17323/23 та від 19.09.2024 року у справі № 400/3650/24.

Згідно із ст.382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог ст.383 КАС України встановлено, що особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 06.08.2024 року у справі № 560/4755/20, від 14.08.2024 року у справі № 580/5660/22, від 19.09.2024 року у справі № 400/3650/24.

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 383 КАС України, пов`язує наявність підстав для визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду.

Відповідно, якщо позивачі вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушуються їх права, свободи чи інтереси, то вони мають звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України з відповідною заявою.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судових рішень, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі № 400/3416/20, від 06.08.2024 року у справі № 560/4755/20, від 14.08.2024 року у справі №580/5660/22, від 21.08.2024 року у справі № 200/63/23, від 23.10.2024 року у справі №320/25216/23.

Враховуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовної заяви в цій частині.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви з викладених вище підстав.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі Закону України Про судовий збір з відповідача судові витрати, відповідно до ст.139 КАС України, не стягуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 від 03.12.2024 року.

Зобов?язати Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 від 03.12.2024 року і надати повну та обґрунтовану відповідь, у повному обсязі запитувану інформацію та документи, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовної заяви відмовити.

Судовий збір не стягується.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя К.С. Кучма