Справа № 156/592/25
Суддя: Комзюк Н. Н.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 156/592/25
Провадження № 2-а/156/7/25
Рядок статзвіту № 140
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2025 року сел.Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Комзюк Н.Н.,

з участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

позивача Максиміва Н.В.,

третьої особи Сачука Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №156/592/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа на стороні відповідача поліцейський СРПП відділу поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Сачука Дмитра Юрійовича про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4724124 від 13.05.2025 за ч.2 ст.122 КУпАП відносно нього та закриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 травня 2025 року поліцейським відділу поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області сержантом поліції Сачуком Д.Ю., о 20 год. 37 хв. щодо нього винесено постанову серії ЕНА №4724124, якою накладено адміністративне стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Порушення полягало у тому, що нібито позивач, керуючи автомобілем марки «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час руху транспортним засобом по вул. Львівська, 45 у м. Нововолинськ користувався засобом зв`язку, тримаючи його в руці, чим порушив п.п.2.9.д в ПДР України (користування водієм під час руху транспортним засобом засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук).

Позивача 13 травня 2025 року зупинив сержант поліції ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Сачук Д.Ю. і повідомив, що він порушив п.п. 2.9.д ПДР України. Натомість, позивач пояснив, що правил дорожнього руху не порушував та вимагав надати докази про вчинення ним адміністративного правопорушення від працівника поліції. В подальшому працівники показали позивачу сумнівне відео, на якому видно лише транспортний засіб, що рухається, самого водія з телефоном у руці на відео немає. На зауваження позивача, що з відео не вбачається, що він користувався під час руху транспортного засобу мобільним телефоном, працівники патрульної поліції не відреагували та винесли постанову.

Звертає увагу, що в постанові серії ЕНА №4724124 від 13.05.2025 неправильно вказано час вчинення правопорушення, що є суттєвим недоліком у її оформленні.

Позивач вважає, що застосоване до нього стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. є незаконним, неправомірним та не обґрунтованим, а вищевказана постанова підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Показав, що 13.05.2025 його зупинили працівники поліції та винесли постанову про накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. На його прохання надати докази вчинення ним вказаного вище адміністративного правопорушення вони показали відео, з якого не вбачається факту керування ним транспортним засобом та одночасного користування мобільним телефоном, тримаючи його в руці. Зазначив, що на час зупинки поліцейським його мобільний телефон знаходився на підлозі в салоні автомобіля на зарядці.

Третя особа - поліцейський СРПП відділу поліції №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області Сачук Д.Ю. пояснив, що 13.05.2025 здійснюючи патрулювання на службовому автомобілі у м. Нововолинськ по вул. Львівська він побачив, як водій автомобіля «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , керуючи транспортним засобом однією рукою тримав кермо, а іншою мобільний телефон.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області у судове засідання не з`явився, подав відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову та розглянути справу без його участі.

Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено, що 13.05.2025 поліцейським ВП №1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУ НП у Волинській області сержантом поліції Сачуком Д.Ю. винесено відносно позивача постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4724124 за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 13.05.2025 о 20 год. 37 хв. у м. Нововолинськ по вул. Львівська, 45, ОСОБА_1 під час руху транспортного засобу «FORD TRANSIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , користувався засобом зв`язку тримаючи його в руці.

З наданого відповідачем до відзиву та оглянутого диска з відеозаписами з місця вчинення правопорушення не вбачається, що ОСОБА_1 13.05.2025 0 20 год. 37 хв. керував транспортним засобом користуючись, при цьому, мобільним телефоном, тримаючи його в руці.

Відповідно до п.2.9.д. ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

За змістом ч.2 ст.122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не подав жодного належного та допустимого доказу на спростування обставин, викладених у адміністративному позові ОСОБА_1 та доведення його винуватості у порушенні правил дорожнього руху.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Викладене дає підстави для висновку про відсутність події адміністративного правопорушення, за обставин викладених в оскаржуваній постанові.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4724124 від 13.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За пред`явлення адміністративного позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок, що підтверджується квитанцією № від 22.05.2025. Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним витрати на оплату судового збору у розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу суд, відповідно до положень ч.5, ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ч.5 ст.242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 15 травня 2018 року у справі №821/1594/17, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація таких витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом статті 134 КАС України за результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

При розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача у відзиві просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. позивачем надано до суду договір про надання правової допомоги від 20.05.2025, додаткову угоду від 20.05.2025 до договору про надання правової допомоги від 20.05.2025; акт до договору про надання правової допомоги від 20.05.2025 з переліком та вартістю наданих послуг, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 20.05.2025, відповідно до якої адвокатом Герасимчук Л.Р. прийнято від ОСОБА_1 гонорар у розмірі 5000,00 грн. за підготовку, подання позовної заяви про скасування постанови серії ЕНА №4724124.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує положення ст.134 КАСУ, складність справи, час, витрачений адвокатом, обсяг наданих послуг та значення справи для позивача і вважає, що визначений розмір не є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг.

Суд також враховує, що стягнення витрат у заявленому розмірі становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу таких витрат, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 72, 77, 241, 242, 243, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4724124 від 13.05.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, провадження у вказаній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Іваничівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 ;

відповідач - Головне управління Національної поліції у Волинській області, місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Винниченка, буд.11, .

Головуючий суддя Н.Н. Комзюк