Справа № 320/31175/24
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року № 320/31175/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Леонтовича А.М., при секретарі судового засідання Лебега П.В.,

за участю представників:

позивача - Жаворонкової Г.С., (в режимі відеоконференції)

відповідача - Гулій Т.С.,

третьої особи - Гавриленко Я.С. (акціонерне товариство "Харківобленерго")

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом комунального підприємства "Харківводоканал" до Міністерства енергетики України, треті особи: державне підприємство зовнішноекономічної діяльності "Укрінтеренерго", Харківська обласна військова адміністрація, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, акціонерне товариство "Харківобленерго", акціонерне товариство "Українська залізниця" у особі Харківського регіонального відділення "Енергозбут" про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог.

До Київського окружного адміністративного суду звернулося комунальне підприємство "Харківводоканал" до Міністерства енергетики України, треті особи: державне підприємство зовнішноекономічної діяльності "Укрінтеренерго", Харківська обласна військова адміністрація, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, акціонерне товариство "Харківобленерго", акціонерне товариство "Українська залізниця" у особі Харківського регіонального відділення "Енергозбут" в якому, з урахуванням заяви прозміну позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» з моменту набрання рішенням законної сили;

- зобов`язати відповідача вчинити дії щодо прийняття нормативно правового акту, який містить: заборону, у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, відключення від електричної енергії, без погодження відповідною військовою адміністрацією, споживача який є об`єктом, що забезпечує водопостачання; обов`язок Постачальника «останньої надії» у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживча в порядку глави 6.1 розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії) здійснювати постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04 березня 2022 року постачання електричної енергії здійснював постачальник «останньої надії».

II. Позиція позивача та заперечення відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані ти, що наказ Міненерго №148 - це єдиний спеціальний нормативно - правовий акт в системі законодавства України, який визначає порядок, умови, особливості та гарантії постачання електричної енергії у період дії воєнного стану.

Натомість Наказом Міністерства енергетики України від 10.10.2023 р. №307 (далі - Наказ Міненерго №307), незважаючи на те, що воєнний стан триває скасовано наказ Міненерго №148, що на думку позивача є неприпустимим, кроком, адже замість нього не пропонуються жодні механізми забезпечення безперебійного постачання електричної енергії в умовах воєнного стану для підприємств критичної інфраструктури, до яких належить КП «Харківводоканал», а так само не передбачається захисту від відключення без погодження з обласною військовою адміністрацією, що створює реальну загрозу неконтрольованої зупинки виробничої діяльності КП «Харківводоканал».

Зазначає, що прийняття Наказу №307, не відповідає вимогам встановлених ст.12 Закону «Про ринок електричної енергії» в якій зазначено, що рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, мають прийматися з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, бути обґрунтованими, відповідати принципам неупередженості, добросовісності, розсудливості, пропорційності (бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети - задоволення загальносуспільного інтересу), прозорості (належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються), недискримінації та своєчасності. Наслідком прийняття Наказу №307 є припинення, обмеження електропостачання для КП «Харківводоканал», що посягають на встановлений ст. 6 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" правовий порядок, відповідно до якого заборонено відключення об`єктів КП Харківводоканал від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об`єктів життєзабезпечення і стратегічного значення та може спричинити незворотні наслідки екологічного, санітарно-епідемічного характеру, що викличе техногенну катастрофу регіону. За Законом України «Про національну безпеку України» державна політика у сферах національної безпеки і оборони спрямовується на забезпечення воєнної, зовнішньополітичної, державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, безпеки критичної інфраструктури, кібербезпеки України та на інші її напрями.

У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якій він заперечує проти задоволення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача просив відмовити у задоволення позову.

III. Процесуальні дії у справі.

11.12.2023 позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду.

За результатом автоматизованого розподілу, справу №31175/24 передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Леонтовичу А.М.

23.07.2024 ухвалою Київського окружного адміністративного суду у справі було відкрито загальне позовне провадження, розпочата підготовка справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання на 09.09.2024 на 14:00 год.

08.08.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

08.08.2024 від представника відповідача до суду надійшла заява з процесуальних питань.

13.08.2024 від представника позивача до суду надійшли пояснення.

22.08.2024 від представника третьої особи - державного підприємства зовнішноекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшли пояснення по справі.

09.09.2024 у судове засідання сторони не з`явились, про час місце розгляду справи повідомлені, суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи на 14 жовтня 2024 року року на 14:00.

16.09.2024 від представника відповідача до суду надійшла заява про долучення доказів та заперечення на відповідь на відзив.

18.09.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

07.10.2024 від представника позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову.

14.10.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на заяву про зміну предмету позову.

14.10.2024 від представника третьої особи - державного підприємства зовнішноекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшло клопотання про долучення доказів.

14.10.2024 в судовому засідання у зв`язку з неявкою позивача суд на місці ухвалив відкласти судове засідання у справі до 19.12.2024 до 14:00.

17.12.2024 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення у справі.

19.12.2024 у судове засідання з`явились сторони, дослідивши матеріали справи вислухавши думку сторін суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті на 28.01.2025 на 15:00.

28.01.2025 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне засідання призначене на 03.03.2025 о 14:30.

03.03.2025 у судове засідання з`явились сторони, дослідивши матеріали справи вислухавши думку сторін суд на місці ухвалив відкласти розгляд справи до 08.04.2025 на 15:00.

02.04.2025 від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення. Від представника третьої особи - державного підприємства зовнішноекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшли письмові пояснення.,

08.04.2025 у судове засідання з`явились сторони, дослідивши матеріали справи вислухавши думку сторін суд на місці ухвалив оголосити перерву до 26.05.2025 до 15:30.

26.05.2025 справа знята з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Наступне засідання призначене на 24.06.2025 о 15:30.

24.06.2025 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

13 квітня 2022 року Міністерством енергетики України прийнято Наказ № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» (далі - Наказ Міненерго №148).

Пунктом 1 Наказу Міненерго №148 затверджено Положення про особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану (далі - Положення №148).

Абзацем 2 п.7 Положення №148 встановлюються гарантії того, що Постачальник «останньої надії» у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживча в порядку глави 6.1 розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії) здійснює постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04 березня 2022 року постачання електричної енергії здійснював постачальник «останньої надії».

Приписами п.8 Положення №148 встановлено:

Відключення певних категорій споживачів здійснюється з урахуванням таких особливостей:

1) об`єкти, які перебувають на території (області, району, об`єднаної територіальної громади), на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих територіях України мають бути відключені оператором системи за зверненням споживача та/або відповідної військової адміністрації на адміністративній території розташування об`єкта споживача у разі ризиків використання такого об`єкта державою-агресором.

Операторам системи дозволяється обґрунтовано відмовляти електропостачальнику, споживачу та відповідній військовій адміністрації у здійсненні робіт з припинення електропостачання у випадку відсутності забезпечення безпеки виконання таких робіт;

2) учаснику роздрібного ринку електричної енергії забороняється відключення споживача без погодження відповідною військовою адміністрацією на адміністративній території розташування об`єкта споживача у разі, якщо об`єкт споживача забезпечує роботу:

органів державної влади (Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, органи судової влади тощо);

військових адміністрацій та органів місцевого самоврядування;

військових частин та територіальних центрів комплектування і соціальної підтримки (в тому числі об`єкти, що використовуються для територіальної громади в умовах воєнного стану);

телекомунікацій та зв`язку;

закладів охорони здоров`я державної або комунальної форми власності;

об`єктів ДСНС;

об`єктів, що забезпечують тепло-, газо-, електро- та водопостачання;

установ та органів юстиції;

правоохоронних органів (органів внутрішніх справ, органів прокуратури, СБУ);

підприємств повітряного, водного, автомобільного та залізничного транспорту;

інших об`єктів, визначених відповідною військовою адміністрацією, у тому числі які виконують мобілізаційні завдання (замовлення) зі створення, виробництва, ремонту та постачання озброєння, боєприпасів, військової техніки, спеціальних комплектувальних виробів, а також виконують мобілізаційні завдання (замовлення) зі створення, виробництва та постачання матеріально-технічних засобів, а також ті, які використовуються для надання життєво важливих послуг для населення, задіяні у сфері забезпечення продуктами харчування, лікарськими засобами, споживчими та побутовими товарами.

Учасник роздрібного ринку та оператор системи забезпечують зберігання та обробку інформації щодо таких об`єктів з додержанням вимог нормативно-правових актів щодо захисту інформації з обмеженим доступом.

Тобто зазначеним Положенням №148 забороняється відключення від електропостачання споживачів, таких як КП «Харківводоканал», в тому числі, у зв`язку з наявністю заборгованості, без відповідного погодження з військової адміністрацією, а постачання електроенергії на період дії воєнного стану здійснюється на підставі договору укладеного з Постачальником останньої надії - ДПЗД «Укрінтеренерго».

Пунктом 1 наказу Міністерства енергетики України №307 від 10.10.2023 "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148" визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 квітня 2022 року за № 441/37777.

Вважаючи оскаржуваний наказ протиправним позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень частини третьої статті 22 Господарського кодексу України повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом.

Згідно Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 507 (далі - Положення про Міненерго), Міненерго є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує:

формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексі (далі - паливно- енергетичний комплекс);

формування та реалізацію державної політики у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива (крім питань забезпечення енергоефективності будівель та інших споруд) та у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики і теплопостачання.

Основними завданнями Міненерго є:

забезпечення формування та реалізація державної політики у паливно- енергетичному комплексі;

забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів,

енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива;

забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання;

здійснення державного управління у сфері використання ядерної енергії та радіаційної безпеки.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі також - Закон) державна політика в електроенергетиці спрямована, зокрема, на забезпечення надійного, безпечного постачання електричної енергії.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, у сфері електроенергетики, яким є відповідач, належать формування та реалізація державної політики в електроенергетичному комплексі з урахуванням положень Енергетичної стратегії України, а також здійснення інших повноважень, визначених цим Законом, іншими законами України та покладених на нього Кабінетом Міністрів України.

Вимогами частини восьмої статті 16 цього Закону регламентовано, що у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.

З урахуванням положень статті 1 Закону України «Про оборону України» в Україні діє особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» центральні органи виконавчої влади та інші державні органи, серед іншого, вправі визначати у відповідній сфері управління, галузі національної економіки можливості щодо задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, національної економіки та забезпечення життєдіяльності населення в умовах особливого періоду.

У пункті 4 Положення про Міненерго вказано, що Міністерство відповідно до покладених на нього завдань розробляє проекти законів та інших нормативно- правових актів з питань, що належать до його компетенції; визначає пріоритетні напрями розвитку з питань, що належать до його компетенції.

Згідно прикінцевих положень абзацу першого статті 42 Директиви Європейського парламенту і Ради 2009/72/ЄС від 13.07.2009 щодо спільних правил для внутрішнього ринку електроенергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС у випадку несподіваної кризи на енергетичному ринку або в разі виникнення загрози або безпеці осіб, обладнанню або установок, або цілісності системи держава-член може тимчасово вжити необхідні запобіжні безпеки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 № 172 «Про внесення зміни до пункту 13 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» передбачено, що у невідкладних випадках, пов`язаних із введенням в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану, що потребують негайного прийняття рішення, суб`єкт нормотворення може видати відповідний нормативно-правовий акт без узгодження із суб`єктами нормотворення та/або з іншими заінтересованими органами.

Міненерго прийнято Наказ від 13.04.2022 № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» (далі - Наказ 148), який був опрацьований з учасниками ринку електричної енергії та з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до приписам статті 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Алгоритм роботи учасників ринку електричної енергії ринку передбачений, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2023 № 311 та іншими нормативно-правовими актами Регулятора, які регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Постановою Регулятора від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі Фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (зі змінами) передбачено окреме врегулювання питань щодо особливостей роботи ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану.

Згідно статті 61 Закону України «Про правотворчу діяльність» суб`єкт правотворчої діяльності приймає рішення про втрату чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом у разі, як правило, якщо нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент втратив актуальність.

Міністерством енергетики України було прийнято рішення видати наказ від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148».

Наказ Міністерства енергетики України № 307 прийнято 10.10.2023 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.10.2023 за № 1859/40915.

Державна реєстрація Наказу № 307 відбулась у відповідності до Указу Президента України від 03.10.1992 № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі - Постанова КМУ), Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 12.04.2005 № 34/5.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» визначено, що державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та тендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

У пункті 12 цієї ж постанови визначено, що у разі коли нормативно- правовий акт відповідає вимогам, зазначеним у цьому Положенні, орган державної реєстрації приймає рішення про його державну реєстрацію та заносить його до державного реєстру. Отже, зважаючи на це, Наказ № 307 відповідає Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), пройшло гендерно-правову експертизу з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, оскільки Міністерством юстиції України було проведено державну реєстрацію наказу Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148».

Відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України «Про правотворчу діяльність» визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, визначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

VI. Оцінка суду

Відносно позовних вимог в частині визнання протиправним та нечинним наказу Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» з моменту набрання рішенням законної сили, суд зазначає таке.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень частини третьої статті 22 Господарського кодексу України повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом.

Міністерство енергетики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно Положення про Міністерство енергетики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 507 (далі - Положення про Міненерго), Міненерго є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує:

формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексі (далі - паливно- енергетичний комплекс);

формування та реалізацію державної політики у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива (крім питань забезпечення енергоефективності будівель та інших споруд) та у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики і теплопостачання.

Основними завданнями Міненерго є:

забезпечення формування та реалізація державної політики у паливно- енергетичному комплексі;

забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів,

енергозбереження, відновлюваних джерел енергії та альтернативних видів палива;

забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання;

здійснення державного управління у сфері використання ядерної енергії та радіаційної безпеки.

Згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про ринок електричної енергії» (надалі також - Закон) державна політика в електроенергетиці спрямована, зокрема, на забезпечення надійного, безпечного постачання електричної енергії.

Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, у сфері електроенергетики, яким є відповідач, належать формування та реалізація державної політики в електроенергетичному комплексі з урахуванням положень Енергетичної стратегії України, а також здійснення інших повноважень, визначених цим Законом, іншими законами України та покладених на нього Кабінетом Міністрів України.

Вимогами частини восьмої статті 16 цього Закону регламентовано, що у разі введення особливого періоду електроенергетичні підприємства діють згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» і нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, які регулюють функціонування електроенергетики в умовах особливого періоду.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України введено воєнний стан Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», який було продовжено відповідними указами і до сьогодення.

З моменту введення воєнного стану, з урахуванням положень статті 1 Закону України «Про оборону України» в Україні діє особливий період.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України відповідно до вимог Закону України «Про ринок електричної енергії» настала кризова ситуація рівня надзвичайної ситуації та виникла загроза функціонування ринку електричної енергії, що є об`єктом критичної інфраструктури у розумінні Закону про захист.

Згідно з вимогами статті 15 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» центральні органи виконавчої влади та інші державні органи, серед іншого, вправі визначати у відповідній сфері управління, галузі національної економіки можливості щодо задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, національної економіки та забезпечення життєдіяльності населення в умовах особливого періоду.

У пункті 4 Положення про Міненерго вказано, що Міністерство відповідно до покладених на нього завдань розробляє проекти законів та інших нормативно- правових актів з питань, що належать до його компетенції; визначає пріоритетні напрями розвитку з питань, що належать до його компетенції.

Згідно прикінцевих положень абзацу першого статті 42 Директиви Європейського парламенту і Ради 2009/72/ЄС від 13.07.2009 щодо спільних правил для внутрішнього ринку електроенергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС у випадку несподіваної кризи на енергетичному ринку або в разі виникнення загрози або безпеці осіб, обладнанню або установок, або цілісності системи держава-член може тимчасово вжити необхідні запобіжні безпеки.

27.03.2022 на адресу Міністерства енергетики України надійшло доручення Прем`єр-міністра України Дениса Шмигаля від 26.03.2022 № 8068/1/1-22 до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі також - НКРЕКП, Регулятор) від 25.03.2022 № 2050/20/7-22, яким зобов`язано невідкладно розглянути питання щодо врегулювання проблемних питань викладених у листі, а саме, забезпечення постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії з визначеними особливостями в умовах воєнного стану та гарантій наявності постачальника у споживача, диференціації підходу до питань визначення обсягів спожитої електричної енергії та процедури припинення електропостачання у разі відсутності оплати, в тому числі з урахуванням забезпечення функціонування критичної інфраструктури та об`єктів, які забезпечують обороноздатність країни на усій території, на територіях тимчасово окупованих, на яких ведуться (велись) бойові дії та підконтрольних Україні.

У зв`язку зі ситуацією в країні (активної фази війни з агресором, ведення бойових дій в окремих регіонах України, а також вимушеного переселення громадян із особливо небезпечних регіонів країни) за підсумкам перших тижнів збройної агресії російської федерації проти України спостерігалось суттєве (до 50-70%) зниження розрахунків за електричну енергію, у тому числі на територіях, які перебувають під контролем України. Такий рівень розрахунків ставив під загрозу належне функціонування енергосистеми України. Також були випадки припинення діяльності певних постачальників.

Таким чином, виникла необхідність створення умов для підвищення рівня розрахунків споживачами та вирішення питання заміни неспроможних виконувати свої зобов`язання постачальників більш надійними та спроможними функціонувати в умовах війни та без суттєвих економічних наслідків для споживачів.

Зокрема, НКРЕКП на виконання доручення Прем`єр-міністра України направило листом від 09.04.2022 № 466/20/5-22 на адресу Міненерго проект наказу «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» з додатком «Особливості постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» та просило розглянути проект і прийняти його для врегулювання проблемних питань, що склались на роздрібному ринку електричної енергії в період воєнного стану.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 № 172 «Про внесення зміни до пункту 13 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» передбачено, що у невідкладних випадках, пов`язаних із введенням в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану, що потребують негайного прийняття рішення, суб`єкт нормотворення може видати відповідний нормативно-правовий акт без узгодження із суб`єктами нормотворення та/або з іншими заінтересованими органами.

З метою відновлення економічних засад функціонування роздрібного ринку електричної енергії для забезпечення стабільної роботи енергетичної системи України, як однієї з ключових галузей країни, а також налагодження діяльності суб`єктів господарювання, що провадять ліцензовану діяльність з розподілу, передачі та постачання електричної енергії, та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії під час дії воєнного стану Міненерго прийнято Наказ від 13.04.2022 № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» (далі - Наказ 148), який був опрацьований з учасниками ринку електричної енергії та з Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Таким чином, метою прийняття Наказу № 148 було тимчасове врегулювання питання щодо особливостей постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Згідно статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, відповідно до приписам статті 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Водночас, Регулятор здійснює державне регулювання шляхом нормативно-правового регулювання для забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики.

Станом на сьогодні, алгоритм роботи учасників ринку електричної енергії ринку передбачений, Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №307, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 14.03.2023 № 311 та іншими нормативно-правовими актами Регулятора, які регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Враховуючи вищезазначені нормативно-правові акти Регулятора та Наказ № 148 визначають, зокрема, зміну постачальників електричної енергії, надання послуг із забезпечення електричною енергією споживачів, визначення обсягів споживання електричної енергії.

Постановою Регулятора від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі Фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» (зі змінами) передбачено окреме врегулювання питань щодо особливостей роботи ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану.

Таким чином, окремі питання нормативно-правового регулювання Наказу № 148 та нормативно-правових актів Регулятора дублюються, тому на думку відповідача, Наказ 148 втратив свою актуальність.

Згідно статті 61 Закону України «Про правотворчу діяльність» суб`єкт правотворчої діяльності приймає рішення про втрату чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом у разі, як правило, якщо нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент втратив актуальність.

Таким чином, оскільки подальша дія Наказу № 148 була недоцільна для забезпечення безпеки постачання електроенергії споживачам відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та втратила свою актуальність. Міністерством енергетики України було прийнято рішення видати наказ від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148».

Наказ Міністерства енергетики України № 307 прийнято 10.10.2023 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.10.2023 за № 1859/40915.

Державна реєстрація Наказу № 307 відбулась у відповідності до Указу Президента України від 03.10.1992 № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» (далі - Постанова КМУ), Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 12.04.2005 № 34/5.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» визначено, що державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та тендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

У пункті 12 цієї ж постанови визначено, що у разі коли нормативно- правовий акт відповідає вимогам, зазначеним у цьому Положенні, орган державної реєстрації приймає рішення про його державну реєстрацію та заносить його до державного реєстру. Отже, зважаючи на це, Наказ № 307 відповідає Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), пройшло гендерно-правову експертизу з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, оскільки Міністерством юстиції України було проведено державну реєстрацію наказу Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики України від 13 квітня 2022 року № 148».

Разом із тим, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2022 № 172 «Про внесення зміни до пункту 13 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади» внесено зміни до Постанови КМУ, яким передбачено, що у невідкладних випадках, пов`язаних із введенням в Україні або в окремих її місцевостях воєнного стану, що потребують негайного прийняття рішення, суб`єкт нормотворення може видати відповідний нормативно-правовий акт без узгодження із суб`єктами нормотворення та/або з іншими заінтересованими органами.

За таких обставин, суд відхиляє доводи позивача, щодо порушення процедури прийняття Наказу № 307.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Адміністративне судочинство спрямовано на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно - правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчинення дії (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Фактично позивач просить суд визнати незаконним та скасувати Наказ № 307 маючи на меті те, що скасування зазначеного нормативно-правового акту, яким в свою чергу визнано інший акт таким, що втратив чинність, «автоматично» призведе до поновлення дії попереднього акту, а саме: Наказу Міненерго №148.

У пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 Закону України «Про правотворчу діяльність» визнання нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність, не відновлює дію нормативно-правового акта або його окремого структурного елемента, що діяв до набрання чинності нормативно-правовим актом або окремим його структурним елементом, що визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), або таким, що втратив чинність.

Дія наказу Міністерства енергетики України поновлюється шляхом прийняття відповідного наказу, або із зазначенням в тексті наказу про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міненерго чи про його скасування.

Отже, визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність, не поновлює дію актів, які в свою чергу визнані ним такими, що втратили чинність.

Враховуючи викладене скасування оскаржуваного наказу не призведе до поновлення дії наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану», з чим позивач пов`язує відновлення своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.07.2024 у справі №640/1768/20.

Враховуючи, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та нечинним наказу Міністерства енергетики України від 10.10.2023 № 307 «Про визнання таким, що втратив чинність наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 №148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану» з моменту набрання рішенням законної сили належить відмовити.

Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії щодо прийняття нормативно-правового акту, який містить: заборону, у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування, відключення від електричної енергії, без погодження відповідною військовою адміністрацією, споживача який є об`єктом, що забезпечує водопостачання; обов`язок Постачальника «останньої надії» у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування (крім випадку зміни постачальника за ініціативою споживча в порядку глави 6.1 розділу VI Правил роздрібного ринку електричної енергії) здійснювати постачання електричної енергії тим споживачам, у яких відсутній електропостачальник, в тому числі яким станом на 04 березня 2022 року постачання електричної енергії здійснював постачальник «останньої надії», суд зазначає таке.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.07.2024 у справі № 910/12979/23, Верховний Суд насамперед вважає за необхідне звернути увагу на те, що під час дії запровадженого в країні воєнного стану держава в особі відповідних органів має реагувати на можливі або реальні небезпеки воєнного часу з метою захисту прав і свобод особи, у тому числі шляхом запровадження деяких обмежень, іншими словами «необхідність поступок» правами і свободами, які має особа в мирний час.

Тобто з метою виконання позитивного обов`язку держави щодо захисту прав і свобод особи можуть бути встановлені відповідні обмеження, але в міру досягнення чітко визначеної мети. Такі обмеження мають бути обов`язково обґрунтовані, щоб усі розуміли, які права і свободи обмежуються, наскільки і чому. Це потрібно для того, щоб не виникало сумнівів у дотриманні державою принципу правовладдя і продовженні втілення його в життя.

Тому саме цей принцип, частиною якого є принцип правової (справедливої) процедури (fair procedures), гарантує розуміння особою, чому ці обмеження стосуються її, які наслідки і як надовго впроваджуються такі обмеження. Наведене розуміння обмежень потрібно для того, щоб держава могла виконати свій позитивний обов`язок, держава, навколо якої ми всі гуртуємося (захист від зовнішніх і внутрішніх загроз).

Підсумовуючи наведені вище норми чинного законодавства та відповідаючи на основні питання, поставлені перед судом касаційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги колегія судів вважає, що обсяг повноважень Міненерго в особливий період істотно розширюється порівняно з мирним часом. Загальні передумови для повноважності Мінерного вживати заходи і видавати акти, спрямовані на забезпечення стабільності та безпеки ринку, зокрема, природного газу, у законодавстві наявні.

Як було зазначено, відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з цим, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, визначено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - де можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Чітких меж втручання суду у розсуд суб`єкта владних повноважень нормативні акти, в тому числі Кодекс адміністративного судочинства України, не установлюють, і ці межі визначаються судом самостійно.

Так, зокрема, суд має зважати на засади судочинства, приписи норм матеріального і процесуального права, обставини справи, позовні вимоги та обґрунтування позову, адміністративно-правовий статус відповідача і його повноваження, позицію відповідача, моральні принципи та інші чинники. Суд має керуватися принципом верховенства права. У разі відсутності закону він застосовує аналогію закону або аналогію права.

Отже, оскільки Міненерго наділено законними повноваженнями та які розширені під час дії воєнного стану, останнє зобов`язано діяти на забезпечення безпеки національним інтересам, зокрема захисту та сталої роботи ринку електричної енергії.

Разом з цим, відповідно до правового висновку, що зазначений у рішенні Конституційного Суду України від 10 лютого 2000 року № 2-рп/2000 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 5, частини третьої статті 9 Закону України «Про ціни і ціноутворення» і розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про ціни і ціноутворення» (справа про ціни і тарифи на житлово-комунальні та інші послуги) принцип поділу державної влади в Україні (стаття 6 Конституції України) означає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи, реалізуючи свої повноваження, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України").

Отже, в даному випадку Міністерство енергетики України, як орган центральної виконавчої влади, є самостійним у своїй діяльності в межах наданих повноважень. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а у гарантуванні дотримання вимог права, в іншому ж разі це призведе до порушення принципу розподілу влади, а тому, суд не в праві визначати останньому як само виконувати чи не виконувати покладені на нього повноваження.

Таким чином, суд зазначає, що позивач просить, без законного обґрунтування, виконати його вимогу щодо зобов`язання Міненерго прийняти новий нормативно-правовий акт, тобто, фактично просить суд втрутитись в роботу центрального органу виконавчої влади, що в свою чергу може призвести до порушення принципу розподілу влади, та перебрати на себе дискреційні повноваження органу виконавчої влади.

Отже позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню не підлягають, оскільки суд не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача - зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрало Міненерго, кожен з них буде законним.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

VIІ. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав суду докази на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки у задоволенні позовних вимог належить відмовити, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 04 липня 2025 р.