Справа № 756/3158/25
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 756/3158/25 Суддя (судді) першої інстанції: О.В. Диба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Кузьмука Б.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейської 2 взводу 4 роти батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області капрала поліції Квітки Діани Володимирівни та Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

07.03.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із адміністративним позовом до поліцейської 2 взводу 4 роти батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль Управління патрульної поліції у Київській області капрала поліції Квітки Діани Володимирівни та Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, в якому просить суд визнати протиправними дії поліцейської 2 взводу 4 роти батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області капрала поліції Квітки Д.В. щодо складання постанови серії ЕНА №4181507 від 02.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, визнати протиправною та скасувати вказану постанову, а також закрити провадження у справі.

В обґрунтування позову зазначає, що порушення ПДР він не скоював, оскаржувана постанова не містить належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, винесена з порушенням вимог чинного законодавства, тому її складення було неправомірним.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення та відповідно притягнення його до адміністративної відповідальності підтверджено належними доказами.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав до Шостого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 липня 2025 року о 12:40 год.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до фактичних обставин справи, 02.03.2025 близько 13 год. 37 хв. поліцейським 2 взводу 4 роти батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП у Київській області капралом поліції Квіткою Д.В. винесено постанову серія ЕНА №4181507 про накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій зазначено, що 02.03.2025 близько 13 год. 31 хв., у м. Бориспіль по вул. Київський шлях позивач - ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив пункт 8.7.3 «ґ» ПДР.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Позивач не погоджується з накладеними на нього стягненнями та посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просить суд скасувати зазначені постанови.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями ч.2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 30.06.1993 №3353-XII «Про дорожній рух» (далі Закон 3353-XII) Закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ч.5 статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Як вбачається з фактичних обставин справи, підставою винесення спірної постанови слугував проїзд позивачем регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Підпунктом 8.7.3 Правил дорожнього руху України визначено, що сигнали світлофора мають такі значення:

а) зелений дозволяє рух;

б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора.

Сигнал у вигляді стрілки, що дозволяє поворот ліворуч, дозволяє й розворот, якщо він не заборонений дорожніми знаками.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції, увімкнений разом із зеленим сигналом світлофора, інформує водія про те, що він має перевагу в зазначеному стрілкою (стрілками) напрямку (напрямках) руху перед транспортними засобами, що рухаються з інших напрямків;

в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух.

Для інформування водіїв про час (у секундах), що залишився до кінця горіння сигналу зеленого кольору, можуть застосовуватися цифрові табло;

г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції;

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій (додаткових) секції разом з жовтим або червоним сигналом світлофора інформує водія про те, що рух дозволяється у вказаному напрямку за умови безперешкодного пропуску транспортних засобів, які рухаються з інших напрямків.

Стрілка зеленого кольору на табличці, встановленій на рівні червоного сигналу світлофора з вертикальним розташуванням сигналів, дозволяє рух у зазначеному напрямку при ввімкненому червоному сигналі світлофора з крайньої правої смуги руху (або крайньої лівої смуги руху на дорогах з одностороннім рухом) за умови надання переваги в русі іншим його учасникам, які рухаються з інших напрямків на сигнал світлофора, що дозволяє рух;

є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу;

ж) чорні контурні стрілки на червоному і жовтому сигналах не змінюють значення цих сигналів та інформують про дозволені напрямки руху при зеленому сигналі;

з) вимкнений сигнал додаткової секції забороняє рух у напрямку, вказаному її стрілкою (стрілками).

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із приміткою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Суд першої інстанції на підставі наявних у матеріалах справи відеозаписів дійшов висновку про належну фіксацію руху автомобіля позивача на забороняючий сигнал світлофора, та перебування за кермом зазначеного транспортного засобу саме ОСОБА_1 .

За змістом апеляційної скарги позивач вказує на недоведеність матеріалами справи його перебування за кермом автомобіля під час вчиненого адміністративного правопорушення та проїзду саме автомобіля марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Зокрема позивач вказує, що екіпаж поліції під`їхав до його транспортного засобу, який не рухався, а знаходився на узбіччі.

За приписами статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

У відповідності до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Судом апеляційної інстанції при підготовці справи до апеляційного розгляду досліджено відеозапис з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції від 02.03.2025 о 13:25:29 год. (video_2025-03-25_12-03-37) та на 00:52 хв. запису вбачається проїзд автомобіля чорного кольору «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на жовтий сигнал світлофора при перетині пішохідного переходу за адресою м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 8.

Надалі, 02.03.2025 о 13:28:04 год. автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 зупинено працівниками патрульної поліції, за кермом якого перебуває позивач.

Таким чином, інтервал між вчиненням адміністративного правопорушення та зупинкою автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 працівниками патрульної поліції становить 3 хвилини.

У контексті наведеного колегія суддів враховує, що у матеріалах справи відсутні відомості про наявність права на керування вказаним транспортним засобом іншими особами, доказів внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про осіб, що можуть бути належними користувачами відповідного транспортного засобу.

Також, позивачем не надано жодного доказу чи посилання на обставини, які б виключали факт та склад адміністративного правопорушення за оскаржуваною постановою, зокрема докази, що авто в той момент знаходилось в іншому місці, перебувало на ремонті, керував інший водій, тощо.

Поряд з цим, нормами статті 279-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачені випадки звільнення від адміністративної відповідальності за вказане правопорушення - якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили:

- така особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;

- особа, яка користувалася транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.

У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:

абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;

абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Однак, позивачем також не надано доказів дотримання умов звільнення його від адміністративної відповідальності, які передбачені вищенаведеними положеннями статті 279-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

З урахуванням наведеного заперечення апелянта щодо перебування за кермом автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 та керування ним безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення є безпідставними.

З аналогічних підстав колегія суддів відхиляє покликання апелянта на відсутність доказів зупинки автомобіля працівником поліції Квіткою Д.В. відразу після інкримінованого адміністративного правопорушення та доведення факту керування саме ОСОБА_1 , з огляду на трихвилинний часовий проміжок між проїздом автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 на жовтий сигнал світлофора при перетині пішохідного переходу та зупинкою вказаного автомобіля працівниками патрульної поліції.

Висновки апелянта про відсутність світлофору за адресою м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 8, судом оцінюються критично, оскільки з матеріалів відеофіксації події чітко вбачається наявність пішохідного переходу та світлофору.

Відповідно доводи позивача про те, що відеозапис, наданий відповідачем відзнятий на невідомій техніці, є неповним, обрізаним, містить сліди монтування та не відображає всіх обставин події не знайшли свого підтвердження в ході перегляду відеозапису апеляційним судом. Крім того, з оглянутих відеофайлів вбачається безперервність зйомки у хронологічній послідовності, належність особи позивача, номеру автомобіля, дати та часу події, посадової особи, що винесла оскаржувану постанову.

В контексті доводів апелянта щодо відсутності електронного цифрового підпису на долучених до матеріалів справи відеозаписах події, колегія суддів враховує, що долучення наведених доказів не може слугувати достатньою та самостійною підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки, по-перше, це не призвело до унеможливлення встановлення фактичних обставин у справі та не вплинуло на правильність її вирішення, а по-друге, таке порушення норм процесуального права не відноситься до обов`язкових підстав скасування судових рішень відповідно до частини третьої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з наведеним судова колегія враховує наступне.

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Оскаржувана постанова містить відомості про технічні засоби, якими здійснено відеозапис: БК 475257 та БК 475733. На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем надано до суду відеозапис з вказаних камер на DVD-диску.

Колегія суддів зазначає, що надані відповідачем відеозаписи на DVD-диску підпадають під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, надані суду відеозаписи є допустимими доказами в розумінні статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України. Надані представником відповідача докази відповідають критеріям належності та допустимості, оскільки одержані з дотриманням закону та містять інформацію про обставини, які мають значення для справи.

Доводи апелянта щодо відсутності доказів відібрання пояснень у дружини ОСОБА_1 , яка перебувала поряд, є власницею транспортного засобу та керувала ним певний час колегія суддів відхиляє як очевидно безпідставні.

Крім того, суд враховує відсутність у матеріалах справи доказів наявності посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії у дружини позивача ОСОБА_2 .

Колегія суддів наголошує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

З урахуванням означеного, позивачем не доведено наявності порушень суб`єктом владних повноважень процедури прийняття оскаржуваної постанови, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів зазначає, що доказів неправомірної поведінки відповідача не надано, а судом не встановлено, тому, приймаючи оскаржувану постанову, працівник патрульної поліції діяв правомірно, реалізовувавши свої повноваження по забезпеченню безпеки дорожнього руху.

Спростовуючи твердження апелянта щодо безпідставності зупинки його транспортного засобу працівниками поліції судова колегія враховує, що згідно з частиною 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Як уже встановлено з наданих представником відповідача доказів, такі містять інформацію про порушення позивачем пункту 8.7.3 «ґ» Правил дорожнього руху.

Покликання позивача на оранжевий, а не жовтий колір світлофора та відсутність порушень Правил дорожнього руху належного підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції не знайшли.

Щодо доводів позивача про можливе екстрене гальмування при ввімкнені жовтого сигналу світлофора, судова колегія відповідних обставин за наслідком перегляду відеозаписів події не встановила.

З цього приводу суд також зазначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 229, 243, 313, 315, 317, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан