Справа № 443/954/25
Суддя: СЛИВКА С. І.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №443/954/25
Провадження №2-а/443/23/25
РІШЕННЯ

іменем України

03 липня 2025 рокуЖидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря Кушнір М.І.,

представника позивача Найди І.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Лико Ігоря Васильовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Найда І.А., звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, ОСОБА_1 , в якому просить скасувати постанову серії ББА №726094 від 24.05.2025 про притягнення його адміністративної відповідальності та закрити провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що оскаржуваноюпостановою йогобуло визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, мотивуючи тим, що його було зупинено за не використання ременів безпеки, однак жодних доказів такого поліцейські не надали та враховуючи ракурс відео з службового відеореєстратора, вони жодним чином не могли бачили використовував водій ремені безпеки чи ні, тобто така причина зупинки є надуманою, відповідно і не створює обов`язку для водія надавати посвідчення водія. Крім того, зазначені у постанові години вчинення правопорушення і година, що відображена на відеозаписах відрізняється, а саме у постанові вказано, що правопорушення вчинено 24.05.2025 о 15:03 год., тоді як відеозапис охоплює часовий діапазон з 13:52 по 14:10 год.

Також, кваліфікація адміністративних правопорушень є неправильною, оскільки розташування автомобіля, яким керував ОСОБА_2 , біля магазину «Євроопалення» за лишає понад два метри для руху пішоходів. Замірів, які б доводили протилежне, працівники поліції не проводили. Працівники поліції бачили лише лівий бік автомобіля, а тому не могли бачити і зафіксувати факт увімкнення правого покажчика. Пункт 2.1 ПДР стосується саме наявності у водія при собі мати передбачені законом документи, а не обов`язку пред`явити їх на вимогу працівників поліції.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.06.2025відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

26.06.2025 представником відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській областіподано відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що працівники поліції бачили на власні очі порушення водієм п.2.3 «в» ПДР, однак з технічних причин факт правопорушення не був зафіксований на відео. Однак, при перегляді відео було виявлено інші порушення ПДР водієм ОСОБА_2 . Так, знаходячись на стоянці, перед виїздом на проїзну частину ОСОБА_2 мав би увімкнути лівий покажчик повороту, а не правий, чим порушив п.9.2 «а» ПДР. Також, водій здійснив стоянку автомобіля на тротуарі біля магазину, де немає відповідних дорожніх знаків, які б дозволяли стоянку на тротуарі, тобто порушив п.15.10 «б» ПДР. Оскільки ОСОБА_2 не пред`явив поліцейським на їх законну вимогу посвідчення водія, реєстраційний документ на автомобіль та чинний страховий поліс, то вони зробили висновок, що такі у нього відсутні. Щодо не відповідності у часі вчинення правопорушення, то таке сталося внаслідок технічної помилки нагрудної боді камери, а правильний час вчинення правопорушення вказаний у постанові.

Позивач в судове засідання не з`явився, згідно позовної заяви просить розглядати справу у його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, наведених у такому.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечив.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явиився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог ч.3 ст. 205 КАС України неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши надані суду докази, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з постанови серії ББА №726094 від 24.05.2025 (а.с.27), 24.05.2025 о 15:03 год. в м.Жидачів по вул.І.Мазепи водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на тротуарі та при початку руху автомобіля не ввімкнув відповідних покажчик повороту, об`їжджаючи перешкоду не ввімкнув покажчик повороту, при перевірці документів водій категорично відмовився надати посвідчення водія, реєстраційний документ та поліс для перевірки, чим порушив п.15.10 «б», 9.2 «а», 9.2 «б», 2.1 «а» «б», «ґ» ПДР. Цією постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Остаточна оцінка поведінки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дається в постанові по справі.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обґрунтованість постанови по справі пов`язана з повним, всебічним і об`єктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до принципу презумпції невинності обов`язок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП.

У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Диспозиція ч.1 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема порушення правил зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

За ч.2 ст.122 КУпАП відповідальність настає за порушення, зокрема правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Диспозиція ч.1 ст.126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до п.п. «а», «б», «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед початком руху і зупинкою; перед перестроюванням, поворотом або розворотом (п.п. «а», «б» п.9.2 ПДР).

Стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками) (пп.«б» п.15.10 ПДР) та на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м (пп.«а» п.15.10 ПДР).

Як видно з досліджених судом відеозаписів події, то такими неможливо підтвердили факт порушення ОСОБА_2 п.п. «б» п.15.10 та п.п. «а», «б» п.9.2 ПДР, оскільки в момент початку руху та проїзду перехрестя автомобілем HONDA CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , поліцейський автомобіль, з якого здійснювалась відеофіксація, перебував на значній відстані та з відеозаписів не видно чи здійснював вказаний автомобіль стоянку та подальший рух з порушення ПДР, враховуючи і те, що такий фактично здійснив рух прямо, а не праворуч чи ліворуч.

Більше того, цілком безпідставними є твердження працівників поліції про порушення водієм п.2.3 «в» ПДР, що і було причиною зупинки, оскільки як уже зазначалось вище відеозапис здійснювався із значної відстані і на відеозаписі не видно чи пристебнутий водій транспортного засобу ременем безпеки чи ні. Будь-яких інших можливостей побачити це працівниками поліції не було.

Щодо порушення ОСОБА_2 п.п. «а», «б», «ґ» п.2.1 ПДР, то таке спростовується наданими відеозаписами з яких видно, що поліцейськими не встановлено відсутності у ОСОБА_2 зазначених документів, а дії останнього полягали у не пред`явленні для перевірки на вимогу поліцейського необхідних документів, що є порушенням п.п. «а» п.2.4 ПДР.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем не подано до суду будь-яких належних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, тобто не доведено правомірність оскаржуваної постанови.

Більше того, зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних у таких.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови та таку слід скасувати.

Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує положення ч.1 ст.139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, і вважає необхідним відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати по справі в розмірі 484 гривні 48 копійок.

Керуючись ст.ст.77, 241-246, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії ББА №726094 від 24.05.2025 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.ч.1,2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 484 (чотириста вісімдесят чотири) гривні 48 копійок судових витрат на сплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десятиднів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С.І. Сливка