Справа № 320/48165/24
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Михайлової І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області №27086/10-36-24-12/ НОМЕР_1 від 27.05.2024;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Київській області відновити відносно ФОП ОСОБА_1 реєстрацію платника єдиного податку група 2 ставка 20% з 31.12.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 27.05.2024 №27086/10-36-24-12/ НОМЕР_2 .

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2024 №136/10-36-24-12/ НОМЕР_1 про виключення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Київській області відновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким скасувати рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта мотивовані тим, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні та відповідачем правомірно винесено спірне податкове повідомлення-рішення та рішення про виключення Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, позаяк за наслідками проведеної перевірки встановлено перевищення протягом 2023 року обсягу доходу, який дає право на застосування спрощеної системи оподаткування 2 групи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача в судове засідання не з`явиввся, проте подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець.

Як вбачається з витягів з реєстру платників єдиного податку, позивач у період з 05.01.2023 по 31.07.2023 була платником податку 3 групи, з 01.08.2023 - 2 групи спрощеної системи оподаткування.

Позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік від 08.01.2024, в якій у графі «Обсяг доходу за звітний (податковий) період відповідно до статті 292 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України (згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу ХІV Податкового кодексу України)» задекларований показник 5076958,65 грн.

22.03.2024 Головним управління ДПС у Київській області було проведено камеральну перевірку, за результатами якої було складено акт від 25.03.2024 №18032/10-36-24-12/ НОМЕР_1 .

У вказаному акті зазначено про порушення позивачем вимог абзацу 1-3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України в частині порушення умов застосування спрощеної системи оподаткування, а саме: перевищення суми обсягу доходу, яка визначена для 2 групи (2328250,00 грн.) на 2748708,65 грн.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято рішення від 25.03.2024 №136/10-36-24-12/ НОМЕР_1 про виключення позивача 31.12.2023 з реєстру платників єдиного податку.

16.04.2024 Головним управління ДПС у Київській області було проведено камеральну перевірку податкової декларації ФОП ОСОБА_1 щодо виявлення помилок (порушень) за 2023 рік, за результатами якої було складено акт від 16.04.2024 №24981/10-36-24-12/ НОМЕР_1 .

У вказаному акті зазначено, що перевіркою встановлено, що позивач зареєстрована в якості платника єдиного податку: 3 групи (зі ставкою 2% від доходу) з 05.01.2023 по 31.07.2023; 2 групи (зі ставкою 20% розміру мінімальної заробітної плати) з 01.08.2023. В податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023 рік (№ від 08.01.2024) виявлено порушення умови перебування на спрощеній системі оподаткування: порушено абзац 1 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.

Платником перевищено протягом 2023 року обсяг доходу, який дає право на застосування спрощеної системи оподаткування. Обсяг доходу, який передбачено на 2 групі складає 2328250,00 грн., обсяг по декларації: 5076958,65 грн, сума перевищення складає 2748708,65 грн.

Відповідно до пункту 293.8 статті 293 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 до суми перевищення зобов`язана застосувати ставку єдиного податку у розмірі 15%.

На підставі висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.05.2024 №27086/10-36-24-12/, яким позивачу нараховано до сплати єдиний податок з фізичних осіб у розмірі 412306,30 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем вказаних податкового повідомлення-рішення та рішення, позивач звернувся зі скаргою до Держаної податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби України від 31.07.2024 №23315/6/99-00-06-03-03-06 скаргу позивача залишено без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, вважаючи їх протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що перевірити твердження контролюючого органу про порушення вимог податкового законодавства в межах камеральної перевірки були неможливо, а питання щодо призначення документальної перевірки відповідачем не вирішувалося. Поряд з цим, спірне податкове повідомлення-рішення та рішення від 25.03.2024 №136/10-36-24-12/ НОМЕР_1 були прийняті на підставі одних і тих же висновків відповідача, які спростовані доказами по справі, а відтак позов є обгрунтованим.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути: 1) своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків); 2) своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних; 3) своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах; 4) повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним пунктами 2, 3 частини першої та пунктом 10 частини другої статті 5 Закону України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні"; 5) своєчасність подання заяви про взяття на облік фінансових агентів відповідно до вимог статті 39-3 цього Кодексу; 6) своєчасність подання фінансовими агентами звітів про підзвітні рахунки, виправлених звітів про підзвітні рахунки; 7) своєчасність надання фінансовими агентами відповіді на запити (повідомлення) контролюючого органу, що надсилаються у випадках, визначених статтею 39-3 цього Кодексу; 8) своєчасність подання повідомлення про структуру власності та кінцевих бенефіціарних власників відповідно до вимог пункту 44-1.2 статті 44-1 цього Кодексу; 9) своєчасність подання особою, яка здійснює управління або адміністрування трасту, повідомлення про укладення договору щодо управління або адміністрування трасту або про припинення такого договору, фінансової звітності, копій первинних документів та іншої інформації щодо трасту на запит контролюючого органу у випадках, передбачених статтею 44-2 цього Кодексу; 10) своєчасність надання інформації на запит контролюючого органу відповідно до пункту 44-1.3 статті 44-1, підпунктів 6-8 підпункту 73.3.1 пункту 73.3 статті 73 цього Кодексу; 11) своєчасність та повнота сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у вигляді авансового внеску з податку на прибуток підприємств, визначеного відповідно до пункту 141.13 статті 141 цього Кодексу, на підставі даних Реєстру пунктів обміну іноземної валюти.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків (підпункт 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України).

Порядок проведення камеральної перевірки врегульовано положеннями статті 76 ПК України, пунктом 76.1 якої передбачено, що камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (пункт 76.2 статті 76 ПК України).

Відповідно до пункту 73.6 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Згідно з пунктом 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Отже, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Отже, предметом камеральної перевірки є, серед іншого, правильність складання податкової декларації, а тому документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкова звітність платника податків з податку на додану вартість та даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій, а у разі, якщо при проведенні камеральної перевірки, буде виявлено факт порушення податкового законодавства (як-то неправомірність формування податкового кредиту, від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, тощо), податковий орган має право призначити та провести документальну перевірку (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2024 у справі №803/815/18 та від 08.11.2023 у справі №2а-7192/12/2670.

Як вбачається з акта перевірки від 16.04.2024 №24981/10-36-24-12/, в ході перевірки було встановлено перевищення позивачем обсягу доходу, який дає право на перебування на спрощеній системі оподаткування.

Отже, фактично контролюючий орган під час перевірки надавав оцінку не повноті, своєчасності подання платником податкової звітності та візуальної перевірки правильності оформлення документів податкової звітності, що, відповідно, виходить за межі камеральної перевірки.

Відтак, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, що відповідач під час проведення камеральної перевірки з`ясував питання, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, позаяк питання перевірки обсягу задекларованого позивачем доходу мало були здійснена відповідачем саме в межах документальної перевірки.

Вказані обставини свідчать про порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі №520/8836/18, невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених ч.2 ст.74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом; податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі №816/228/17 виснувала, що аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою "плоди отруйного дерева", сформульованій Європейським судом з прав людини у справах "Гефген проти Німеччини", "Нечипорук і Йонкало проти України", "Яременко проти України", відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

Встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачем в доводах апеляційної скарги не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно, а висновки контролюючого органу, сформовані в результаті проведення іншого виду перевірки, аніж передбаченої законом не можуть бути належним обґрунтуванням допушення порушення вимог податкового законодавства позивачем.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Київській області відновити відносно ФОП ОСОБА_1 реєстрацію платника єдиного податку 2 групи за ставкою 20% з 31.12.2023, то в межах спірних правовідносин, дана вимога фактично є похідною, адже спірне податкове повідомлення-рішення та рішення від 25.03.2024 №136/10-36-24-12/ НОМЕР_1 були прийняті на підставі одних і тих самих висновків відповідача, які спростовані, а отже, рішення Головного управління ДПС у Київській області від 25.03.2024 № 136/10-36-24-12/ НОМЕР_1 , яким позивача виключено 31.12.2023 з реєстру платників єдиного податку прийнято за відсутності достатніх та передбачених законом підстав.

В контексті викладеного, колегія суддів погоджується з тим, що прийняті рішення є протиправними та правомірно скасовані судом першої інстанції, а також цілком обґрунтовано зобов`язано Головне управління ДПС у Київській області відновити реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку в реєстрі платників єдиного податку з 31.12.2023.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновки суду першої інстанції. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я.М. Василенко

О.М. Ганечко

Повний текст постанови складено 02.07.2025.