Справа № 420/17250/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

04 липня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 02.06.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №54496/15- 32-24-06-20 від 13.12.2024 Головного управління ДПС в Одеській області;

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №54494/15- 32-24-06-20 від 13.12.2024 Головного управління ДПС в Одеській області;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №54495/15- 32-24-06-20 від 13.12.2024 Головного управління ДПС в Одеській області.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що за результатами проведеної перевірки було складено Акт перевірки від 07.11.2024 р. № 49563/15-32-24-06-15/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової невиїздної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 з питань дотримання податкового законодавства в частині декларування операцій з інвестиційними активами за період з 01.01.2020 по 31.12.2021». Вказаний Акт перевірки, позивачем отримано в рамках розгляду адміністративної справи №420/13503/25. Зазначений акт перевірки позивач не отримував оскільки з 2023 року виїхав на постійне місце проживання за межі України до ОАЕ. Надалі відповідачем було прийнято податкові повідомлення - рішення №54496/15-32- 24-06-20 від 13.12.2024 в сумі 7100,00 грн; №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 в сумі 5 860 210,50 грн; №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 в сумі 488 350,88 грн. Зазначені податкові повідомлення-рішення позивач також не отримував оскільки з 2023 не проживає на території України. Після ознайомлення з матеріалами справи №420/13503/25, актом перевірки від 07.11.2024 №49563/15-32-24-06-15/ та податковими повідомленнями-рішеннями №54496/15-32-24-06-20 від 13.12.2024; №54494/15-32-24-06-20 від 13.12.2024; №54495/15-32-24-06-20 від 13.12.2024 позивач зазначає про невірність даних проведеної перевірки та порушення відповідачем норм Податкового кодексу України. Позивачем дійсно в 2020-2021 році було продано корпоративні права на деякі юридичні особи в яких він перебував учасником. Так у зазначений період позивачем було продано корпоративні права на ТОВ «ЗОКР 1», ТОВ «ЗОКР 2», ТОВ «ЗОКР 3», ТОВ «ЗОКР 5» та ТОВ «ЗОКР Плюс». Між тим в акті перевірки безпідставно зазначено, що позивачем продані корпоративні права на ТОВ «ЗОКР» та ТОВ «Зорк Ін». Ці дві юридичні особи по сьогоднішній день перебувають у власності позивача і нікому не продані, що підтверджується відповідними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто продаж у 2020 році позивачем корпоративних прав на ТОВ «ЗОКР 1», ТОВ «ЗОКР 2», у 2021 році ТОВ «ЗОКР 3», ТОВ «ЗОКР ПЛЮС», ТОВ «ЗОКР 5» здійснено без отримання інвестиційного прибутку. Враховуючи зазначені положення ПКУ у позивача не виникало за результатами продажу корпоративних прав ТОВ «ЗОКР 1» , ТОВ «ЗОКР 2» , ТОВ «ЗОКР 3» , ТОВ «ЗОКР ПЛЮС» , ТОВ «ЗОКР 5» ніякого інвестиційного прибутку, а також сплати військового збору. Окрім того, варто зауважити, що вищеописані створення юридичних осіб та продаж позивачем корпоративних прав мали своє відображення в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з відповідним скануванням до вказаного реєстру установчих документів, доступ до яких наявний в органах Державної податкової служби України.

06.06.2025 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, встановивши 10-денний строк для усунення недоліків, шляхом надання до суду документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі 5084,53 грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

10.06.2025 надано заяву (вх. №ЕС/58093/25) про долучення до матеріалів справи платіжної інструкції №79 від 09.06.2025 про сплату судового збору у розмірі 5084,53 грн.

Згідно даних КП «Діловодство спеціалізованого суду» судовий збір за платіжною інструкцією №79 від 09.06.2025 у розмірі 5084,53 грн зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

13.06.2025 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

01.07.2025 від представника відповідача ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив (вх. №ЕС/66782/25), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за участі представника ГУ ДПС в Одеській області.

У вказаному відзиві зазначив, що згідно бази даних ІКС «Податковий блок» розділу «реєстрація ПП» розділу «Інформація про засновників фізичних осіб» ФОПП ОСОБА_1 перебував засновником підприємств ТОВ «ЗОКР 1» з часткою в сумі 6 955 000,00 грн, ТОВ «ЗОКР 2» з часткою в сумі 7 000 000,00 грн, ТОВ «ЗОКР 3» з часткою в сумі 5 040 000,00 грн, ТОВ «ЗОКР» з часткою в сумі 2 347 050,00 грн, ТОВ «ЗОКР ІН» з часткою в сумі 5 117 121,00 грн, ТОВ «ЗОКР ПЛЮС» з часткою в сумі 7 700 000,00 грн, ТОВ «ЗОКР 5» з часткою в сумі 420 000,00 грн. В 2020 році відбувається ФОПП ОСОБА_1 відчуження частки ТОВ «ЗОКР ІН» у сумі 3 431 675,00 грн та відчуження частки на користь фізичної особи ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ТОВ «ЗОКР 1» у сумі 6 955 000,00 грн та ТОВ «ЗОКР 2» у сумі 7 000 000,00 грн.

В 2021 році відбувається ФОПП ОСОБА_1 відчуження частки ТОВ «ЗОКР» у сумі 2 346 050,00 грн та відчуження частки на користь фізичної особи ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ТОВ «ЗОКР ПЛЮС» у сумі 7 700 000,00 грн, ТОВ «ЗОКР 5» у сумі 84 000,00грн та ТОВ «ЗОКР 3» в сумі 5 040 000,00 грн. Таким чином, відповідно до наявної податкової інформації фізична особа платник податків ОСОБА_1 , у 2020 та 2021 роках отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та підлягають до декларування платником податків в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації)

В ході перевірки Головним управлінням ДПС в Одеській області надіслано запит фізичній особі платнику податків ОСОБА_1 , щодо надання інформації у вигляді пояснень та їх документальних підтверджень, щодо сум отриманих доходів та витрат на придбання інвестиційних активів за відповідних період. Актами від 29.10.2024 №7238/15-32-24-06-16, від 01.11.2024 №7336/15- 32-24-06-16 зафіксовано ненадання відповідних документів, у точності що підтверджують витрати на придбання відповідного інвестиційного прибутку.

Так, у позовній заяві ФО-ПП ОСОБА_1 стверджує, що витрати при придбанні інвестиційного активу ТОВ «Зокр 1» у сумі 6 955 000 грн, ТОВ «Зокр 2» у сумі 7 000 000 грн, ТОВ «Зокр 3» у сумі 5 040 000 грн , ТОВ «Зокр Плюс» у сумі 7 700 000 грн, ТОВ «Зокр 5» у сумі 420 000 грн це внесення до статутного фонду підприємств земельних ділянок відповідною вартістю, які належали йому на праві власності, та таким чином різниця між витратою та доходом складає 0 грн тобто відсутній інвестиційний прибуток для оподаткування. Однак, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта усі вищевказані підприємства мали у власності відповідні земельні ділянки, як власники, а не як майно внесене до статутного фонду, (витяг додається) тому не може вважатися, як витрати понесені при набуття корпоративного права. Більше того, позивач зазначає грошову оцінку земельної ділянки, однак при цьому жодним чином не підтверджує оцінку даної землі у грошовій формі. Більше того, відповідно до акта приймання-передачі майна до статутного капіталу, позивачем внесено земельну ділянку з кадастровим номером :26:020:0103. Вартість земельної ділянки визначена у розмірі 147 395,08 грн. Відповідачем зроблено витяг з нормативної грошової оцінки земельних ділянок на офіційному сайті Держгеокадастру, відповідно до якої нормативна грошова оцінка становить 105 312,49 грн, що значно менше ніж зазначає позивач. Щодо інших земельних ділянок інформація відсутня, оскільки даних земельних ділянок з зазначеними кадастровими номерами не існує.

Крім того у вказаному відзиві представник відповідача просив здійснювати розгляд справи за участі представника Головного управління ДПС в Одеській області покликаючись на те, що вирішення даної справи в порядку письмового провадження суперечить нормам КАСУ та принципам адміністративного судочинства, оскільки принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує суд повно та всебічно з`ясувати фактичні обставини справи, що можливо лише у випадку, коли сторони по справі можуть надати свої пояснення.

Дослідивши вказане клопотання, суд приходить до наступного.

Одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Згідно ч.1 ст.12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Відповідно до ч.5 ст.12 КАС України умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, міститься в ч.4 ст.257 та ч.4 ст.12 КАС України. Зокрема, до таких справ відносяться справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує: для юридичних осіб - п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців - вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Суд зауважує, що предмет спору у вказаній адміністративній справі не підпадає під вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а посилання представника відповідача не вмотивовані та не обґрунтовані підставами, які дозволяють суду дійти висновку про неможливість розгляду даної адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

При цьому, суд наголошує, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі "Ахеn v. Germany", заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "Varela Assalino contre le Portugal", заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Представник відповідача, заявляючи клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, належних доводів на обґрунтування необхідності проведення судового засідання не навів.

Заявник, у поданому клопотанні не навів жодної належної та достатньої підстави у підтвердження необхідності розгляду справи в порядку загального позовного провадження, а так з викликом учасників. Безпосередньо з клопотання представника відповідача не вбачається, які конкретно обставини чи факти, потребують детального встановлення та аналізу саме в судовому засіданні, і не можуть бути встановлені під час розгляду даної справи в порядку письмового провадження, наведені ж доводи є лише припущеннями про можливе існування обставин та фактів, які могли б бути вирішені виключно під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні з викликом та за участю сторін.

Позивачем у поданому клопотанні не доведено, та судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність підстав для розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, або у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання, а також враховуючи, що відповідно до статей 47, 162 КАС України сторони наділені правом на подачу доказів та пояснень по справі у письмовому вигляді, про що роз`яснено в ухвалі про відкриття провадження у справі, а бажання сторони у справі викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників та приймаючи до уваги, що спірні правовідносини не зумовлюють необхідність такого розгляду, будь-яких інших достатніх підстав, з яких вбачається необхідність проведення судового засідання за участі представників сторін, представником відповідача не наведено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням зазначених обставин, у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Керуючись ст.ст. 12, 243, 248, 256, 262 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання (вх. №ЕС/66782/25 від 01.07.2025) представника відповідача Головного управління ДПС в Одеській області про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА