Справа № 620/4266/25
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 липня 2025 року Чернігів Справа № 620/4266/25

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому зокрема, просить:

визнати протиправним та скасувати наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 114 від 16 травня 2022 року в частині вважати з 15 травня 2022 року самовільно залишив військову частину та з 15 травня 2022 року призупинити виплату грошового забезпечення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 10 від 09 січня 2023 року в частині молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , колишньому гранатометнику 2 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №140-РС від 28 грудня 2022 року призупинити дію контракту та військову службу відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 12 квітня 2022 року. З 09 січня 2023 року виключити із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення частини;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення за 01 грудня 2021 року по 01 березня 2025 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з захворюванням молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , за період з 12.04.2022 року по 12.05.2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з захворюванням молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , за період з 12.04.2022 року по 12.05.2022 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , з якого обчислена одноразова грошова допомога на оздоровлення за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік, індексації грошового забезпечення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на оздоровлення за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 грн щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за періоди з 01.04.2022 року по 01.03.2025 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 гри. щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період 01.04.2023 року по 01.03.2025 року.

Суд ухвалою від 20.06.2025 позовну заяву залишив без руху.

На виконання вказаної ухвали суду від представника позивача надійшла заява про поновлення строків звернення до суду з позовом, мотивована тим, що в матеріалах справи відсутня інформація від відповідача про дату отримання та ознайомлення зі змістом позивачем оскаржуваних наказів, а також не надав належним чином завірені копії позивачу цих наказів. Крім того, відповідачем протиправно не надано позивачу достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, шляхом вручення грошового атестата військовослужбовцю (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу).

Надаючи оцінку викладеним у клопотанні обставинам, суд звертає увагу на таке.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписи частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених норм свідчить, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформулював висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Водночас, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28.08.2024 по справі №580/9690/23.

Як зазначено вище, за загальним правилом, визначеним у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 зауважено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

У постанові від 17.09.2020 по справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Суд наголошує, що предметом спору у даній справі є зокрема, накази командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2022 року № 114, яким призупинено виплату позивачу грошового забезпечення, та від 09 січня 2023 року № 10, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів грошового забезпечення.

Зазначені накази є правозастосовними актами індивідуальної дії та стосуються проходження позивачем військової служби, а отже строк їх оскарження в судовому порядку регулюється положеннями ч.5 ст.122 КАС України. В той же час, позивач звернувся до суду з даним позовом 15.04.2025, тобто з пропуском місячного строку на оскарження зазначених наказів.

Щодо посилань представника позивача про те, що в матеріалах справи відсутня інформація від відповідача про дату отримання та ознайомлення зі змістом позивачем оскаржуваних наказів, а також не надано належним чином завірені копії позивачу цих наказів, суд до уваги не приймає, оскільки відскановані копії зазначених наказів додані до позовної заяви, а отже позивач обізнаний як із фактом їх прийняття так і з їх змістом.

При цьому суд зауважує, що звертаючись до суду з позовною заявою поза межами встановлених процесуальних строків, саме на позивача покладено обов`язок довести поважність причин їх пропуску. Втім, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість звернення ним до суду у строк, встановлений законодавством.

Щодо посилань на те, що відповідачем протиправно не надано позивачу достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, шляхом вручення грошового атестата військовослужбовцю (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу), суд оцінює їх критично та звертає увагу, що виплата позивачу грошового забезпечення була припинена на підставі наказу відповідача від 16 травня 2022 року № 114. Тобто позивач не отримував грошове забезпечення, починаючи з травня 2022 року. В контексті наведеного, аналіз змісту позовних вимог дає підстави для висновку, що даний спір стосуються невиплачених позивачу коштів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що отримання від відповідача інформації про обсяг і характер виплачених сум не може змінювати час, з якого позивач міг або повинен був дізнатися про порушення свого права, так як інформація про обсяг і характер виплачених сум не може містити дані про кошти, які позивачу не виплачувались.

Звернення ж представника позивача із відповідним запитом також не змінює часу, з якого позивач повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав, а зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду. При цьому, позивачем не надано жодних доказів неможливості звернення до роботодавця з метою з`ясування причин ненарахування йому належних сум грошового забезпечення, як з моменту припинення нарахування так і з моменту виключення зі списків особового складу та зняття з усіх видів грошового забезпечення, тобто з 09.01.2023.

Суд звертає увагу, що позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).

Щодо посилань представника позивача на сформований Верховним Судом від 29 листопада 2024 року № 120/359/24 правовий висновок щодо застосування положень статей 122 та 123 КАС України у правовідносинах, пропуск процесуального строку у яких пов`язаний саме з призовом по мобілізації до Збройних Сил України для виконання конституційного обов`язку із захисту суверенітету і незалежності Держави Україна, а також наявності у позивача статусу учасника бойових дій, суд вважає їх безпідставними, оскільки позивача з 09.01.2023 виключено зі списків особового складу. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджували б факт проходження позивачем військової служби після зазначеної дати.

Частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Також позивачем не усунуто недоліки позовної заяви в частині, що стосується змісту позовних вимог.

Суд звертає увагу, що правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Суд зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.

У контексті наведеного позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги, звернені до конкретного відповідача.

В той же час, приймаючи до уваги, що позивача виключено зі списків особового складу військової частини 09.01.2023, а позовні вимоги заявлені і за період після 09.01.2023, за відсутності доказів про проходження позивачем служби після зазначеної дати, таке їх формулювання позбавляє можливості суд встановити чіткий предмет позову та встановити темпоральні межі позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суд зазначає, що недоліки позовної заяви в частині, що стосується змісту позовних вимог, у встановлений судом строк не усунуто, а отже вказані обставини свідчать, що позовну заяву необхідно повернути позивачу в силу п.1 та п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із частиною восьмою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.122, 123, ст.169, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, скасування наказів - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та згідно ст.294 КАС України може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.О. Житняк