Справа № 363/2319/25
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

"03" липня 2025 р. Справа № 363/2319/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Крюкової В.Є.,

представника позивача Федоркова В.І. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №360/1 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

30.04.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Федорковим Віктором Івановичем подано вказаний адміністративний позов, у якому, з урахуванням заяви від 03.05.2025 про уточнення позовних вимог (зареєстровано судом 05.05.2025), поданої до відкриття провадження у справі, просить:

визнати поважними причини пропуску строку на оскарження Постанови №360/1 відповідача по адміністративній справі від 19.03.2025. Поновити строк оскарження Постанови відповідача від 19.03.2025 пропущений із поважних причин;

постанову відповідача від 19.03.2025 №360/1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України, скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 - закрити.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем 19.03.2025 було винесено оскаржувану Постанову №360/1, якою позивача визнано винним в адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 210 (вірним є ч.3 ст. 210-1) КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, шляхом накладення штрафу у розмірі 17000 грн. Копію вказаної постанови позивачем отримано 23.04.2025 на письмове звернення із заявою від 26.03.2025. Внаслідок зазначеного, визначений законом строк оскарження постанови в адміністративній справі пропущений з причини відсутності у позивача об`єкту оскарження, а тому заявлено клопотання про поновлення строку для оскарження постанови.

Сторона позивача, вважаючи постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправною та такою, що винесено з істотним порушенням прав позивача, вона не відповідає обставинам справи, вказує, що 18.03.2025 відповідачем, в особі уповноваженого представника, старшого офіцеру ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення №163 за ознаками правопорушення, передбаченого п.3 ч.1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме за те, що він відмовився від проходження військово-лікарської комісії. Протоколом №163 про адміністративне правопорушення від 18.03.2025 уповноваженою особою відповідача ОСОБА_4 встановлено та зафіксовано у згаданому протоколі, факт порушення позивачем ч. 3 ст. 210 КУпАП. При винесенні на підставі протоколу №163 Постанови, відповідачем здійснена перекваліфікація правопорушення інкримінованого позивачу на ч.3 ст.210-1 КУпАП, замість визначеної у протоколі ч.3 ст.210 КУпАП. Зазначено у позові, що внаслідок зазначеної перекваліфікації проступку у Постанові, протокол №162 втратив свою силу, а Постанова ухвалена без встановлення та фіксації правопорушення позивача за ч.3 ст.210-1, диспозиція якої є бланкетною, норма є відсилочною.

Також, стороною позивача зазначено про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, зазначаючи, що позивач є військовозобов`язаним, має військове звання капітан запасу, був мобілізований та проходив військову службу у Збройних Силах України протягом 2014-2015 років, стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що засвідчується військовим квитком, кодом РНКПП. Сторона позивача, посилаючись на Порядок проходження ВЛК регулюється наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402 (зі змінами та доповненнями), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800 «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», вказує про відсутність доказів на підтвердження того, що пропозиція представника ТЦК пройти ВЛК не була підтверджена жодними документами, а направлення відповідно до чинного законодавства позивачу не формувалося та не вручалося. Відсутність як особистих медичних документів, так і медичних документів із особової справи офіцера запасу, виключали можливість проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Про вищезазначені обставини позивач заявив представнику ТЦК, який усно пропонував йому пройти ВЛК у Вишгороді. На що представник ТЦК запропонував позивачу підписати стандартну, надану ним заяву про відмову від проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому відповідач у протоколі зазначив лише, що позивач «відмовився згідно заяви».

Також, у позові зазначено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням прав позивача, а саме: перед складанням протоколу №163, відповідач здійснив перевірку перебування позивача на військовому обліку по спеціальних реєстрах призначених для обліку та реєстрації військовозобов`язаних та встановив його особу як військовозобов`язаного, офіцера, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_7 . При цьому відповідач також встановив, що позивача розшукує ІНФОРМАЦІЯ_8 за неприбуття до ТЦК за повісткою. Отримавши ці відомості, працівник ТЦК 18.03.2025 склав адміністративний протокол №161 про порушення ч.3 ст.210 КУпАП внаслідок неприбуття позивача за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_9 , у якому зазначив, що розгляд адміністративних матеріалів та адміністративного протоколу №161 також відбудеться наступного дня, 19.03.2025 о 10-00 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, майже на той же час, 19.03.2025 року об 11-00 год., працівник ТЦК призначив до розгляду адміністративні матеріали та адмінпротокол №163 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_10 . Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст.277-2 КУпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи». Зазначене, у порушення ст. 268 КУпАП позбавило позивача права прийняти участь у розгляді матеріалів про притягнення його до адміністративної відповідальності, надавати свої пояснення та користуватися юридичною допомогою, висловити свою незгоду із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки крім, як висловитися у протоколі, іншої можливості не надано. Вказуючи на порушення прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, сторона позивача просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 05.05.2025 відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 12:15 09.06.2025, про що учасників провадження повідомлено у порядку, встановленому КАС України. Крім цього, в ухвалі суду зазначено, що на підставі аналізу наданих стороною позивача документів, беручи до уваги, що копію оскаржуваної постанови позивачем отримано 23.04.2025, а позов подано до суду 30.04.2025, - відсутні підстави вважати, що адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови №360/1 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення, подано поза межами строку, встановленого статтями 286, 289 КАС України.

08.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_11 отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується ксерокопією облікової книги розносної кореспонденції.

Судове засідання, призначене на 09.06.2025 не відбулося у зв`язку із неявкою учасників провадження, а також відсутністю, станом на 09.06.2025 у матеріалах справи клопотання представника позивача від 19.05.2025 про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та відповідної ухвали суду про результат розгляду вказаного клопотання. Наступну дату судового засідання визначено 23.06.2025 о 16:15, про що повідомлено учасників провадження.

10.06.2025 до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника позивача адвоката Федоркова В.І., про його участь у судовому засіданні, призначеному на 23.06.2025 о 15:30 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою суду від 12.06.2025 було задоволено.

23.06.2025 до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з додатками, а саме з копією матеріалів адміністративної справи №360/1.

Судове засідання, призначене на 23.06.2025 о 16:15, не відбулося у зв`язку із зайнятістю головуючого судді та учасників цього провадження , під час розгляду раніше призначеної справи за позовом ОСОБА_1 . Наступну дату судового засідання визначено 02.07.2025 о 15:00, про що повідомлено учасників провадження.

26.06.2025 до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника позивача адвоката Федоркова В.І., про його участь у судовому засіданні, призначеному на 02.07.2025 о 15:00 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою суду від 27.06.2025 було задоволено.

У судовому засіданні, призначеному на 02.07.2025, у режимі відеоконференції взяв участь представник позивача Федорков В.І. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, не з`явився.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача, суд врахував відсутність заперечень у представника позивача проти цього, відсутність поважності причин неявки представника відповідача та клопотань про неможливість розгляду справи у його відсутності, а також наявність у матеріалах справи відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, стверджуючи про наявність порушень, допущених відповідачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 представником відповідача зазначено, що 18.03.2025 в ході проведення оповіщення працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 було доставлено громадянина ОСОБА_1 , який за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію був оголошений у розшук. Зважаючи на те, що громадянин ОСОБА_1 являвся військовозобов?язаним і не мав документів, що підтверджували б його право на відстрочку чи бронювання йому було запропоновано пройти військово-лікарську комісію для визначення придатності до військової служби, на що той відмовився, посилаючись на

ч. 2 ст. 28 Конституції України, якою визначено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Зазначено, що ОСОБА_1 не пропонували бути підданим медичним дослідам, а лише пройти медичний огляд на стан придатності до військової служби.

Представник відповідача, посилаючись на положення абзацу 3 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вказує, що відмова (ухилення) від проходження медичного огляду або неналежне його проходження свідчить про невиконання такого обов`язку, та відповідно про порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що утворює склад правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП. Також, у відзиві наведено положення частини п`ятої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пунктів 6, 69, 74, 74-1 Постанови КМУ №560 від 16.05.2024 та зазначено, що ОСОБА_1 будучи військовозобов?язаним, під час проведення мобілізації в особливий період не виконав законних вимог та відмовився від проходження військово-лікарської комісії, що є порушенням вимог законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. А тому, вказуючи, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ухвалена у межах компетенції начальника ІНФОРМАЦІЯ_12 на підставі повно та всебічно з`ясованих обставинах справи та з дотриманням вимог діючого на час вчинення правопорушення законодавства, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Представник позивача, у свою чергу, скористався правом подати відповідь на відзив представника відповідача, у якій, посилаючись на положення абзацу 1 та 2 пункту 69, пункту 74 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, вказує на відсутність доказів формування та надання позивачу офіційного направлення для проходження ВЛК, тим самим відповідачем порушено встановлений нормативним актом порядок направлення військовозобов?язаного позивача для проходження ВЛК, внаслідок чого у нього не виникнуло зобов`язання на проходження ВЛК. Усна пропозиція представника відповідача пройти комісію була розцінена позивачем як пропозиція прийняти участь у військових медичних дослідженнях, від якої він відмовився відповідно до ст.27 Конституції України. Крім цього, повторно, як і в позові, зазначено у відповіді на відзив про порушення, допущені відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у відсутності позивача.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до права, визначеного у частині першій статті 5 КАС України, кожна особа може в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 19 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 18.03.2025 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_13 лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 163 про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що 18.03.2025 о 13:20 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 відмовився проходити військово-лікарську комісію, зазначивши про це в заяві, порушивши пункт 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. ОСОБА_2 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться об 11:00 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_12 , із зазначенням адреси. Вказаний протокол містить підпис особи, щодо якої його складено, а також, у поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено: «відмовився згідно заяви» (а.с. 18).

Так, згідно заяви ОСОБА_2 від 18.03.2025 про відмову від проходження військово-лікарської комісії, він, на підставі частини другої статті 28 Конституції України, не надав згоду на проходження військово-лікарської комісії (ВЛК) при ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 54).

Крім цього, 18.03.2025 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_13 лейтенантом ОСОБА_3 складено протокол № 161 про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що 18.03.2025 об 11:44 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , не прибув за повісткою до з відділу ІНФОРМАЦІЯ_14 , порушивши підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку, затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210 КУпАП. Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:10 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_15 за адресою: АДРЕСА_1 . У поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено: «Повістку не отримував, оповіщений не був» (а.с. 11).

19.03.2025 Начальником ІНФОРМАЦІЯ_12

ОСОБА_5 винесено Постанову №360/1, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с. 9).

Так, у вказаній постанові зазначено, що 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_12 встановлено, що гр. ОСОБА_1 згідно протоколу № 163 від 18.03.2025 відмовився від проходження військово-лікарської комісії зазначивши про це в заяві від 18.03.2025 року, яку долучено до протоколу та матеріалів справи. Так відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив положення абзацу 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно

18 березня 2025 року, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

26.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, у якій, зазначивши про причини неявки для розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначений на 11:00 19.03.2025, просив надіслати йому постанову про розгляд адміністративного протоколу №163 відносно нього (а.с.18).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2875 від 18.04.2025 ОСОБА_1 направлено копії постанов № 360/1 від 19.03.2025 та № 359/1 від 19.03.2025, додатково зазначивши, що клопотань від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило (а.с. 19).

ОСОБА_6 , в особі представника, не погоджуючись із постановою №360/1 від 19.03.2025 про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною третьої цієї статті КУпАП передбачено особливо кваліфікований склад цього проступку, який полягає у вчиненні дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. А частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозиції статей 210 та 210-1 КУпАП мають бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, які саме правила військового обліку, встановлені конкретними нормативно-правовими актами порушено особами, які є призовниками, військовозобов`язаними, резервістами порушено у період особливого стану.

Як встановлено судом, за змістом протоколу №163 від 18.03.2025 за частиною третьою статті 210 КУпАП, ОСОБА_1 інкриміновано відмову проходити військово-лікарську комісію, що призвело до порушення пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Після цього, на підставі вказаного протоколу, постановою відповідача №360/1 від 19.03.2025, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-1 КУпАП, з тих підстав, що ОСОБА_1 відмовився від проходження військово-лікарської комісії зазначивши про це в заяві від 18.03.2025 року, яку долучено до протоколу та матеріалів справи, що передбачено пунктом 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Отже, за змістом протоколу №163 від 18.03.2025 ОСОБА_1 інкриміновано порушення пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а постановою №360/1 від 19.03.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні пункту 3 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто за відмову проходити військово-лікарську комісію.

Суд не бере до уваги доводи сторони позивача щодо порушення відповідачем 19.03.2025 прав ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням такого.

Так, відповідно до частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною першою статті 277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно позивача, його було складено у присутності ОСОБА_1 , який його підписав без будь-яких зауважень, та з якого слідує, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначене на 19.03.2025 об 11:00.

Також, за змістом вказаного вище протоколу, позивачу роз`яснено права, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП, в тому числі й право на отримання правової допомоги. При цьому, у проколі відсутні записи про те, що позивач просив забезпечити йому можливість скористатися послугами захисника чи заявляв інші клопотання.

Щодо посилання позивача на те, що він був повідомлений про розгляд справи не за три дні, як це передбачено діючим законодавством, а фактично за день до розгляду, що в свою чергу не дало йому можливості належним чином підготуватися до розгляду та/або звернутися за правничою допомогою, дати пояснення, суд не бере до уваги, оскільки позивач, будучи обізнаним про дату, час та місце розгляду справи відносно нього, мав можливість скористатися правом надати відповідачу пояснення, заперечення та/або клопотання про відкладення розгляду, в разі необхідності, але, як слідує з оскаржуваної постанови, цим правом не скористався. А відтак, суд вважає, що відповідачем не було позбавлено позивача можливості прийняти участь у розгляді справи та/або спрямувати клопотання, заяву щодо відкладення розгляду в разі такої необхідності. Тим більше, стороною позивача не надано доказів того, що 19.03.2025 о 10:00 ОСОБА_1 брав участь під час розгляду іншого протоколу ІНФОРМАЦІЯ_16 .

Натомість позивач самостійно, без адвоката, 23.03.2025 звернувся до відповідача з клопотанням про надсилання йому постанови, винесеної за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто у тому самому порядку, у якому міг звернутися із клопотанням про відкладення розгляду справи, призначений на 19.03.2025. Не заслуговують на увагу суду доводи представника позивача у судовому засіданні, що позивачу не було відомо, куди потрібно звертатися із клопотанням про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення, враховуючи, що у протоколі №163 вказано назву органу, який буде розглядати справу, та його місцезнаходження.

Щодо наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, суд зазначає таке.

Так, постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі за №513/899/16-а.

Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» доручено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу.

Отже, на дату події, яка інкримінується позивачу, діяв особливий період.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Як убачається із копії військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є військовозобов`язаний, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та за наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) №233 від 07.03.2015 звільнений в запас (а.с. 12-15).

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, відповідно до пункту 3 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», порушення якого ставиться у вину позивачу, громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до пункту 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Додатку 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями комісій з питань взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарських комісій районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я СБУ, а у розвідувальних органах - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії розвідувальних органів.

Абзацом 2 пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМ України №560 від 16.05.2024 (у редакції, чинній станом на 18.03.2025, далі Порядок), встановлено, що особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

У абзаці 3 пункту 69 Порядку, зазначено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), можуть бути направлені на медичний огляд шляхом вручення їм повісток за наявності підстав для проходження медичного огляду відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (зокрема у разі відсутності дійсного рішення військово-лікарської комісії про ступінь придатності військовозобов`язаного до військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та/або під час дії правового режиму воєнного стану та/або наявності інших підстав, передбачених законодавством), а також направлені на такий огляд у разі, коли такі громадяни самостійно виявили бажання пройти медичний огляд.

Згідно пункту 74 Порядку, військовозобов`язаним та резервістам, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, в тому числі ті, які були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю), за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видаються направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформовані відповідно до пункту 74-1 цього Порядку. Направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, сформоване відповідно до пунктів 74-1 та 74-3 цього Порядку, повинно містити таку інформацію: реєстраційний номер та дату направлення, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), дату народження особи, яка направляється на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду, мету та дату початку медичного огляду військово-лікарською комісією, назву установи (закладу охорони здоров`я) та її поштову адресу. За бажанням військовозобов`язаних та резервістів такі направлення надсилаються в електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста.

Пунктом 74-1 Порядку встановлено, що для формування направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в електронній формі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу накладає на таке направлення кваліфікований електронний підпис у день його формування (крім направлення, зазначеного у пункті 74-3 цього Порядку).

Направлення, сформоване за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, може бути роздруковане. У такому разі його паперова форма повинна містити придатний для зчитування QR-код з відповідною інформацією.

Роздруковане направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту, військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення роздрукованого направлення військовозобов`язаним та резервістам під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Так, згідно пункту 70 Порядку, Порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.

А частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 було затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі Наказ

№ 402).

Це Положення визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу. Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів (пункт 1.1 розділу І Наказу № 402).

Пунктом 3.1. розділу ІІІ Наказу № 402 встановлено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, командирів військових частин, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України на підставі направлення, яке формується відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Відомості з направлення, сформованого за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, надсилаються до ІКС шляхом електронної інформаційної взаємодії.

Згідно пункту 3.5 розділу ІІІ Наказу № 402 військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від

14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Зазначені документи, а також особові справи офіцерського, сержантського, старшинського і рядового складу запасу ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Картка обстеження та медичного огляду на солдатів, матросів, сержантів і старшин зберігається у ТЦК та СП до чергового огляду, а на офіцерів у їх особових справах постійно (пункт 3.6 розділу ІІІ Наказу № 402).

Якщо офіцери запасу раніше служили у Збройних Силах України або інших військових формуваннях, тоді ТЦК та СП у направленні на огляд вказує, коли і з якої причини вони були звільнені у запас. На звільнених із військової служби за станом здоров`я у ВЛК обов`язково подається Свідоцтво про хворобу (додаток 11) або його копія (пункт 3.7 розділу ІІІ Наказу № 402).

Отже, чинним законодавством встановлено імперативний обов`язок перед походженням військово-лікарської комісії надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну документацію, яка стосується стану його здоров`я, у тому числі медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Таким чином, проходженню особою військово-лікарської комісії має обов`язково слідувати вручення йому відповідної повістки на таку дату, з метою надання часу належним чином звернутися до лікаря для отримання медичної карти амбулаторного хворого формою № 025/о, а також підготувати та зібрати виписки з медичної документації тощо.

Зважаючи на необхідність забезпечення оборонних потреб держави та одночасно дотримання прав і свобод громадян, законодавство встановлює розумні строки для проходження військово-лікарської комісії (пп. 2.8.6 п. 2.8 розділу I Наказу № 402).

З урахуванням аналізу викладених вище положень нормативних актів, з огляду на досліджені у судовому засіданні докази, судом встановлено, відсутність у матеріалах справи доказів вручення позивачу повістки з зазначенням часу і дати проходження ВЛК, про прийняття рішення військово-лікарської комісії чи відповідного районного(міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про направлення позивача для проходження медичного огляду, про вручення примірника цього рішення позивачу чи надання йому можливості ознайомитись з рішенням, а також вручення позивачу під розписку роздрукованого направлення,сформованого відповідно до вимог пункту 74-1 Порядку, з доведенням до відома позивача вимог законодавства щодо відповідальності за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

При цьому, суд також акцентує увагу, що в описовій частині оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення зазначено лише про відмову позивача від проходження медичного огляду, про що зазначено у заяві. Однак, рішення/направлення, як окремий розпорядчий документ, до суду не надано та про нього, як підставу для встановлення порушення, не зазначено у постанові №360/1.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Суд зауважує, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, які б підтверджували, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення посадова особа дотрималася вимог 280 КУпАП та при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача врахувала вимоги щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 1 статті 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і їх задоволення, справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю, згідно вимог пункту 1 статті 247 КУпАП.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Керуючись статтями 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №360/1 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №360/1 від 19.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП та накладення на нього стягнення штрафу в розмірі 17000 гривень, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

З урахуванням положень частини четвертої статті 286 КАС України, рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_18 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя О.П.Лукач