Справа № 320/6779/25
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6779/25 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Сорочко Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у справі за заявою Комунального підприємства «Тернопільводоканал» про забезпечення позову Комунального підприємства «Тернопільводоканал» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправними дій, скасування пункту, -

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство «Тернопільводоканал» звернулось до суду з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просив:

- визнати незаконними дії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо обмеження застосування економічно обґрунтованих тарифів для Комунального підприємства «Тернопільводоканал», яке встановлено в п. 2 Постанови «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» від 24.12.2024 №2320 щодо застосування тарифів на централізоване водовідведення для населення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 Постанови «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» від 24.12.2024 №2320.

Надалі, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить зупинити дію пункту 2 Постанови «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» від 24.12.2024 №2320 щодо застосування тарифів на централізоване водовідведення для населення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022 до винесення рішення по справі за позовом Комунального підприємства «Тернопільводоканал» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконним та скасування пункту 2 Постанови від 24.12.2024 №2320.

Вказана заява обґрунтована тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, оскільки у випадку задоволення судом позовних вимог, позивач не зможе застосувати тариф «заднім числом».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року у задоволенні заяви Комунального підприємства «Тернопільводоканал» про забезпечення позову у справі №320/6779/25 - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати ухвалу та прийняти нове рішення, яким заяву про забезпечення позову - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що встановлення у постанові №2330 пункту 2, яким передбачено застосування тарифу на рівні 2022 року, який не покриває базових витрат позивача є очевидною ознакою порушення відповідачем норм чинного законодавства.

На думку позивача, подальша робота підприємства напряму залежить від правомірності чи неправомірності оскаржуваного пункту 2 Постанови №2320, оскільки у випадку невжиття заходів забезпечення позову сума основних витрат стягне значних втрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем звернуто увагу на те, що запропоновані заявником заходи забезпечення позову шляхом зупинення пункту 2 Постанови від 24.12.2024 №2320 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» за змістом по суті співпадають з предметом позову, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Так, з апеляційної скарги позивача про забезпечення позову не вбачається жодних підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову у вказаний спосіб та беззаперечних даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам КП «Тернопільводоканал» або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини очевидності ознак протиправності спірного нормативно-правового акту та заподіяння шкоди роботі та інтересам підприємства без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, та на які заявник посилається у заяві про забезпечення позову, тому підстави для задоволення такої заяви відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

У відповідності до вимог частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно частини другої статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

У той же час, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, дотримання дозволеного законодавством способу забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 07 квітня 2020 року у справі № 826/13413/18.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Як свідчать матеріали справи, подаючи заяву про забезпечення позову позивач посилається на необхідність зупинення дії пункту 2 Постанови «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення» Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» від 24.12.2024 №2320 щодо застосування тарифів на централізоване водовідведення для населення на рівні тарифів, що застосовувалися станом на 24.02.2022 до винесення рішення по справі за позовом Комунального підприємства «Тернопільводоканал» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання незаконним та скасування пункту 2 Постанови від 24.12.2024 №2320.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, зазначені у заяві про забезпечення позову мають перевірятись саме під час розгляду даної справи по суті, оскільки судом буде зупинено спірний пункт 2 Постанови «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення Комунальному підприємству «Тернопільводоканал» від 24.12.2024 №2320, без розгляду самого спору щодо перевірки правомірності чи неправомірності таких положень.

Сама ж лише незгода позивача із діями (рішеннями) суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій ст. 150 КАС України.

Крім того, як вірно відзначено судом першої інстанції, позивачем не наведено конкретних обставин, які, на його переконання, могли б свідчити про неможливість поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, без вжиття судом заходів забезпечення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень безумовно мають певний вплив на права та інтереси особи щодо якої вони прийняті/вчинені.

У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04 серпня 2022 року у справі №420/21952/21.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У разі оскарження відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право разом з іншими позовними вимогами заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди. Тому, відсутність особливого порядку відшкодування шкоди внаслідок необґрунтованого анулювання дії ліцензії, не може бути підставою вжиття заходів забезпечення позову.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно.

Проте, відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

У даному випадку, звертаючись до суду із даною заявою заявником не надано доказів існування очевидних ознак протиправності нормативно-правового акту суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів підприємства, таким рішенням, дією або бездіяльністю та очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам вказаного позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, як і не обґрунтував причин неможливості захисту (поновлення) таких прав та інтересів після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не розкрив у чому полягає необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав у майбутньому, посилання на тривалий час розгляду справи є суб`єктивною позицією позивача, як не стосується та не може бути врахована як підстава та обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову та усі можливі наслідки введеної в дію спірної постанови є суб`єктивними припущеннями підприємства з огляду на діяльність такого в умовах виникнених змін у виробництві у зв`язку із прийняттям спірного нормативно-правового акту.

Відповідно, також позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини очевидності ознак протиправності спірного нормативно-правового акту та заподіяння шкоди роботі та інтересам підприємства без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, та на які заявник посилається у заяві про забезпечення позову.

Таким чином, дослідивши встановлені обставини, проаналізувавши вищенаведені правові норми та всі доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття адміністративним судом заходів забезпечення позову відповідно до положень ст. 150 КАС України.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Тернопільводоканал» - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку