Справа № 280/4577/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2025 року м. Дніпросправа № 280/4577/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2025р. у справі № 280/4577/24
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Військової частини НОМЕР_1 визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

20.05.2024р. ОСОБА_1 в особі представника адвоката Яковлева В.В. за допомогою засобів системи «Електронний суд» звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 20.05.2024р. /а.с.1-5/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 27.05.2024р. вищезазначений адміністративний позов був залишений без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків /а.с.20/.

27.05.2024р. у встановлений судом строк, за допомогою засобів системи «Електронний суд» представник позивача подав заяву про усунення недоліків, яка зареєстрована судом першої інстанції 28.05.2025р. /а.с.23/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.05.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №280/4577/24 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін /а.с.29-30/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 29.07.2024р. постановлено про розгляд справи в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання /а.с.43-44/.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.10.2024р. провадження у справі №280/4577/24 було зупинено /а.с. 64/, а ухвалою суду першої інстанції від 03.03.2025р. провадження у справі №280/4577/24 поновлено /а.с.70/.

Представник позивача, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно при звільненні позивача з військової служби не виплатив йому належні суми, у зв`язку з чим позивач має право на виплату середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому просив: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21.07.2018р. (день після звільнення з військової служби) по 19.07.2022р. (день зміни редакції статті 117 КЗпП України) та за період з 08.12.2023р. по 08.05.2024р. (6 місячний термін для обрахування середнього заробітку, встановлений Законом №2352-ІХ); - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018р. по 19.07.2022р. та за період з 08.12.2023р. по 08.05.2024р.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2025р. у справі №280/4577/24 позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018р. по 07.05.2024р.; - зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2018р. по 07.05.2024р. в загальному розмірі 455 020,29грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /а.с.81-85/.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, за допомогою засобів системи «Електронний суд» 10.04.2025р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 11.04.2025р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2025р. у справі №280/4577/24 апеляційну скаргу залишено без руху та відповідачу наданий строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги було усунуто та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.04.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2025р. у справі №280/4577/24 та з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №280/4577/24.

Матеріали справи №280//4577/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 01.05.2025р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025р. у справі №280/4577/24 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 17.06.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 12.03.2025р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та його представник правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2018р. №146 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого навідника 1 самохідно-артилерійського взводу 3 самохідно-артилерійської батареї самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20.07.2018р. №72-РС відповідно до пункту 2 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006р. №3597-ІV з військової служби у запас за підпунктом «к» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), вважати таким, що справи та посаду здав 20.07.2018р., та з 20.07.2018р. виключено зі списків особового складу частини, знято з усіх видів забезпечення, і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29.03.2023р. у справі №280/484/23, яке за даними Єдиного державного реєстру судових рішень набрало законної сили 11.10.2023р., зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 04.10.2013р. по 20.07.2018р., в період з 04.10.2013р. по 28.02.2018р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - січня 2008 року, за період з 01.03.2018р. по 20.07.2018р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення - березня 2018 року, з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1078; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015, 2016, 2017, 2018 роки в кількості 56 календарних днів відпустки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20.07.2018р.

Відповідно до платіжної інструкції №2151 від 07.05.2024р., на виконання рішення суду у справі №280/484/23 від 29.03.2023р., відповідач перерахував на рахунок позивача суми індексації грошового забезпечення та компенсації відпустки учасника бойових дій у розмірі 141 180,37 грн., операцію проведено банком 08.05.2024р.

Враховуючи, що відповідач затримав розрахунок при звільненні, у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України, у зв`язку з чим, представник позивача звернувся до суду за захистом порушених прав позивача.

Надаючи юридичну оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення), передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002р. №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати положення КЗпП України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012р. №4-рп/2012 за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022р. №2352-ІХ (далі Закон №2352-ІХ) положення статті 117 КЗпП України викладено в такій редакції:

«У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Закон України №2352-ІХ та відповідно і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022р., отже, з 19.07.2022р. стаття 117 КЗпП України діє та підлягає застосуванню у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-ІХ.

При цьому, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 26.02.2020р. у справі №821/1083/17, оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальним правилом не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.

Таким чином, відповідач має обов`язок компенсувати позивачу майнові втрати, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного розрахунку при звільненні з дати, наступної за датою звільнення з військової служби, у тому числі, за період до дати ухвалення судового рішення у справі №280/484/23, до дати проведення фактичного розрахунку з позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020р. у справі № 821/1083/17 підсумувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц та від 18.03.2020р. у справі № 711/4010/13ц.

Крім того, у постанові від 26.06.2019р. у справі № 761/9584/15-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27.04.2016р. у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016р. у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27.04.2016р. у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу законів про працю України.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 20.05.2020р. у справі № 816/1640/17.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2024р. у справі № 420/11416/23 зазначив, що спірний період стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на 2 частини: до набрання чинності новою редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, 19.07.2022р., і після цього.

Так, період до 19.07.2022р. (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом № 2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Проте, період з 19.07.2022р. регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Тож, належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022р. із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022р., а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. А також належить враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022р., яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні, зокрема індексації грошового забезпечення та грошової компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, здійснений відповідачем на виконання рішення суду у справі №280/484/23 лише 08.05.2024р., при цьому початком цього строку є 21.07.2018р. наступний за датою звільнення день.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив, що за період з 21.07.2018р. по 18.07.2022р. належить ураховувати норми статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022р. із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, а також належить ураховувати приписи чинної редакції статті 117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, якими законодавець обмежив виплату шістьма місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівнику.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачу за період з 21.07.2018р. по 18.07.2022р., становить 395 284,83 грн., а за період з 19.07.2022р. по 07.05.2023р. - 59 735,46грн., що дорівнює середньому заробітку 9 955,91грн.*6 місяців, та загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 455 020,29грн.

Оскільки відповідачем допущено порушення строків остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні, суд першої інстанції обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та з метою повного та ефективного захисту прав позивача зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 липня 2018 року по 07 травня 2024 року в загальному розмірі 455 020,29 грн., зазначивши при цьому, що сума стягується без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 12.03.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12.03.2025р. у справі №280/4577/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 01.07.2025р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов