Справа № 709/802/25
Суддя: Кваша І. М.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №709/802/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

секретаря судового засідання - Дем`яненко Н.М.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Самченка Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Чорнобай адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, мотивуючи тим, що 07 травня 2025 року постановою №149 у справі про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень. Позивач вважає, що притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним, необгрунтованим та недоведеним. Вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не мав права притягати його до відповідальності без доказів та з`ясування всіх обставин справи. Звинувачення не можуть грунтуватись на припущеннях працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вказаної постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав повістку про виклик військовозобов`язаного ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (на яку дату та час не зазначено). Поштове відправлення відправлялось за адресою місця проживання позивача та повернуте з приміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", тому в постанові вказано, що ОСОБА_1 не повідомив ТЦК іншої адреси свого місця проживання та до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, причини неявки не повідомив, будучи належно повідомленим про це.

Про те, що в листопаді 2024 року йому направлялась повістка засобами поштового зв`язку він дізнався вже 14 квітня 2025 року, коли був доставлений правцівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де був складений протокол №1/149 про адміністративне правопорушення.

Щодо того, що позивач не повідомив ТЦК іншу адресу свого місця проживання, зазначає наступне. З 1987 року він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади та паспортом. Але фактично він постійно проживає вже багато років в сусідньому будинку, де продживали його батьки, за адресою: АДРЕСА_1 . І саме цю адресу його постійного місця проживання він вказував під час оновлення військово-обілкових даних в червні 2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Щодо неотримання поштової кореспонденції, то за вказаною адресою він проживає сам і буває так, що він виходить з дому, в магазиин чи на роботу, проте ні він, ні сусіди листоношу, чи повідомлення, повістки не бачили взагалі. Поштове відділення у селі відсутнє, пошту привозять лише в деякі дні на автомобілі з селища Чорнобай. Цього автомобіля біля його двору також не було. Телефонні дзвінки про наявність повістки йому не надходили, староста села нічого не повідомляла. У зв`язку з цим він не знав і не мав можливості дізнатись про повістку, дату, час, місце, куди потрібно було з`явитись, мету такої явки.

Справа про притягнення позивача до відповідальності розглядалась в ІНФОРМАЦІЯ_3 07 травня 2025 року. На розгляді він був присутній, проте доказів вини на ознайомлення йому не надали, пояснення до уваги не прийняли. Цього ж дня йому вручили постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Якщо на думку начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в листопаді 2024 року відбулось адміністративне правопорушення, то він виніс постанову з порушенням ч. 7 ст. 38 КУПАП, де зазначено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачнених ст. 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Оскаржувана постанова не містить відомостей про те, за яких конкретно обставин ним, на думку відповідача, було вчинене адміністративне правопорушення. Оскаржувана постанова не містить посилань на конкретні докази того, що він належним чином і у встаноленому порядку дійсно викликався до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскаржувана постанова не містить навіть інформації про те, на яку дату він викликався, не зазначено номер та дату повістки, якою він нібито викликався, не містить посилань на докази надлжного вручення йому такої повістки. Так само, оскаржувана постанова не містить і посилань на докази, що свідчить про його неявку до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час розгляду справи не були досліджені жодні докази.

Тому оскаржувана постанова винесена з порушенням норм ст. 280 КУпАП. Вина ОСОБА_1 не підтверджується жодними доказами. Просив скасувати вищевказану постанову.

Ухвалою суду від 19 травня 2025 року відкрито провадження у цій справі та роз`яснено відповідачу право у строк 5 днів з дня отримання копії даної ухвали надіслати (надати) суду відзив на позовну заяву, який має відповідати вимогам ст. 162 КАС України. Зазначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Від начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтований тим, що ОСОБА_1 знаходиться на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_3 . З моменту введення в Україні воєнного стану до 14.04.2025 ОСОБА_1 самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`являвся. 14.04.2025 його було доставлено поліцією до ІНФОРМАЦІЯ_3 як особу, яка перебувала у розшуку за неприбуття вчасно за повісткою до ТЦК та СП. Цього ж дня щодо ОСОБА_1 було складено протокол №1/149 від 14.04.2025 про адміністративне правопорушення. А саме встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ч. 1, 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів", затверджених постановою КМ України, Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 "Про загальну мобілізацію (зі змінами)", відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженому постановою Каібнету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року, будучи належно оповіщеним поштовим оператором "Укрпошта" 15 листопада 2024 року про прибуття на 27 листопада 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 (поштове відправлення направлялось на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання громадянина та повернуте з приміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", при цьому особа не повідомила теритоіральному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання), до ІНФОРМАЦІЯ_3 не прибув, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення військовозобов`язаним законодаства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Проте у визначений час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином, своїми діями він порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, і тим самим вчинив адміністративне правопорушення.

ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи про адміністративне правопорушення 18 квітня 2025 року.

За результатами розгляду винесено постанову №149 від 07 травня 2025 року та накладено штраф в розмірі 17000 грн.

Вважає, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, що дає підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю та безпідставністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, описаних в позовній заяві. Звернув увагу, що повістка ним не отримувалась.

Представник відповідача Самченко Є.О. заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що направлення повісток здійснюється Генеральним штабом ЗСУ за допомогою АТ "Укрпошта". ОСОБА_1 було направлено повістку від 14 листопада 2024 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте він у визначений строк не з`явився. В оспорюваній постанові дійсно вказано дату оповіщення ОСОБА_1 - 15 листопада 2024 року. Це дата направлення повістки поштою.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази суд приходить до наступних висновків.

07 травня 2025 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №149, згідно з якою 07 травня 2025 року було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ч. 1, 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", пунктів 1, 2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, відповідно до Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 року (зі змінами), відповідно до ст. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, будучи належним чином оповіщеним поштовим оператором "Укрпошта" 15.11.2024 про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 (поштове відправлення направлялось на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання громадянина та повернуте з приміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". При цьому особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання).

Разом з тим, до ІНФОРМАЦІЯ_4 не прибув, причин неявки не повідомив, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення військовозобо`язаним законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. На ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Вважаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд вказує на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесені до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

У відповідності до статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною першою ст. 210-1 КУПАП передбачено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

На повістці №1200860, складеній ІНФОРМАЦІЯ_3 , та направленій ОСОБА_1 , датою її підписання зазначено 14 листопада 2024 року.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відправлення (яке містило повістку) прийнято у відправника 15 листопада 2024 року.

На довідці АТ "Укрпошта" про причини повернення/досилання зазначено, що відправлення повертається у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. На відбитку штампа поштового відділення міститься дата - 28 листопада 2024 року.

Разом з тим, в оскаржуваній постанові вказано, що ОСОБА_1 був належним чином оповіщеним поштовим оператором "Укрпошта" 15 листопада 2024 року про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п. п. 39-41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки резервістам та військовозобов`язаним повістка вручається військовослужбовцями або працівниками таких центрів. Під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським. Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: - день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; - день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Суд приходить до висновку, що 15 листопада 2024 року - це дата направлення повістки, а не оповіщення ОСОБА_1 про необхідність прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно вищевказаних пунктів Порядку, датою оповіщення ОСОБА_1 слід вважати день проставлення відмітки поштового відділення про відсутність особи за адресою місця проживання - 28 листопада 2024 року.

Згідно з ч. 2 ст. 283 КУПАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Таким чином, обставини, зазначені в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Враховуючи вказане, відповідач не довів суду правомірності свого рішення.

За ч. 9 ст. 38 КУПАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

У повістці зазначено, що ОСОБА_1 необхідно з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 27 листопада 2024 року. Враховуючи його неявку в цей день до ІНФОРМАЦІЯ_3 , датою виявлення порушення є саме день, коли позивачу мав обов`язок з`явитись до вказаного органу , тобто 27 листопада 2024 року.

Враховуючи, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, може бути накладене протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення, а постанову по справі про адміністративне правопрушення винесено лише 07 травня 2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 не дотримано строку накладення адміністративного стягнення. Оскаржену постанову винесено після спливу тримісячного строку для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь.

Положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа "Коробов проти України" N 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом" (рішення від 18 січня 1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства" (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява N 25).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріпленні положення, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин, на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в основу якого було покладено, доведений на його думку факт вчиненого правопорушення.

Разом із тим, відповідачем не доведено обставини, які викладені у оспорюваній постанові. Крім того, на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчились строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Частиною 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.п. 1, 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення, закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Враховуючи, зазначені вище обставини, а саме недоведення відповідачем обставин вчинення правопорушення та закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд вважає, що необхідно оскаржувану постанову скасувати, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 241-246, 268, 286 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову №149 від 07 травня 2025 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код в ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя І.М. Кваша