Справа № 260/703/25
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/703/25 пров. № А/857/15366/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С. П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державного підприємства «Документ» на додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 260/703/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Мукачівського відділу № 2 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Державного підприємства Документ про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,,

місце ухвалення судового рішення м.Ужгород
Розгляд справи здійснено за правиламиспрощеного позовного провадження
суддя у І інстанціїМаєцька Н.Д.
дата складання повного тексту рішенняне зазначена
ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

01 квітня 2025 року до Закарпатського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу, в якій представник просив: 1) Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства «Документ» вартість судового збору у розмірі 2422,00 грн.; 2) Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства «Документ» витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката під час розгляду справи у розмірі 13000,00 грн.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 260/703/25 заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства Документ (вул. Довнар-Запольського, буд. 8, м. Київ, Київська область, 04116, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

В задоволенні заяви в іншій частині - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції відповідач Державне підприємство Документ звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні поданої заяви про відшкодування судових витрат відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що у суду першої інстанції не було законних та обґрунтованих підстав для ухвалення додаткового рішення у справі № 260/703/25, оскільки представник позивача адвокат Берова Ольга Василівна не дотрималась вимог ч. 7 ст. 139 КАС України щодо належного та своєчасного звернення із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу. При цьому, подані після ухвалення судового рішення докази, у тому числі Акт виконаних робіт, не можуть бути підставою для ухвалення додаткового рішення, оскільки такі докази мали існувати та бути надані до завершення розгляду справи по суті, як це прямо передбачено нормами процесуального законодавства та підтверджується правовими висновками Верховного Суду.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), а також клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, суд апеляційної інстанції в порядку п.1,3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про присудження витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції виходив з того, адміністративний позов задоволено частково, а відтак враховуючи положення ст. 134 та 139 КАС України та зважаючи на незначну складність справи, суд дійшов висновку, що відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн.

При цьому, суд зазначив, що подана представником позивача заява в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства «Документ» судового збору у розмірі 2422,00 грн. задоволенню не підлягає, оскільки вказане питання вже було вирішено судом у судовому рішенні від 24 березня 2025 року пропорційно до задоволених позовних вимог.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Мукачівського відділу № 2 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Державного підприємства Документ, в якому просив: 1) Визнати протиправною бездіяльність Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Мукачівського відділу № 2 Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Державного підприємства Документ щодо несвоєчасної передачі, несвоєчасної доставці та невидачі паспорту громадянина України для виїзду, який оформлений на ім`я ОСОБА_1 ; 2) Зобов`язати Державне підприємство Документ організувати видачу ОСОБА_1 паспорт громадянина України для виїзду за кордон у відокремленому підрозділі ДП Документ у Федеративній Республіці Німеччина, м. Берлін, в порядку та на підставі вимог законодавства України, яке було чинне на момент звернення із заявою - 01.02.2024.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково: 1) Визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства Документ в особі відокремленого підрозділу - філії у Федеративній Республіці Німеччина щодо не своєчасної видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , дата видачі: 07.02.2024, дійсний до: 07.02.2034, орган, що видав: 2129; 2) Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства Документ (вул. Довнар-Запольського, буд. 8, м. Київ, Київська область, 04116, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок); 3) В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частинами 1, 7 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Відповідно до ч.3 ст. 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів ст. 134 КАС України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п.6, п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»

-інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

-представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Статтею 19 вказаного Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи убачається, що на підтвердження підстав, факту понесення та розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивача надав суду копії таких документів: договір № 54 про надання правової допомоги від 12 грудня 2024 року, який укладено між позивачем та адвокатом Беровою О.В.; акт виконаних робіт від 29 березня 2025 року, відповідно до якого адвокат надав клієнту наступні послуги: підготовка позову та подача його суду 10000,00 грн.; відповідь на відзив ДМСУ 1500,00 грн.; заява про обґрунтування витрат 1500,00 грн.

На підтвердження наданих юридичних послуг представником позивача надано копію квитанції до прибуткового ордеру від 12.12.2024 року № 7 та квитанцію № Н85Т-ТВЕС-МР5В-09ВМ від 17.02.2025 року.

Судом установлено, що перелічені у акті послуги правничої допомоги є такими, що пов`язані з розглядом даної справи та направлені на захист інтересів позивача.

Відносно ж питання вартості послуг правничої допомоги, то колегія суддів вказує на наступне.

Колегією суддів ураховано, що ключовим критерієм під час розгляду питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в тому числі і "гонорару адвоката" є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутації сторони. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат та часу затраченого адвокатом на надання правничої допомоги у цій справі. Також при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката та інші обставини. Відшкодування судових витрат, повинен бути співрозмірним з ціною позову та її значення для позивача та правовими наслідками.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною по суті наданих послуг, та урахувавши відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також зважаючи на наявність усталеної судової практики, що в свою чергу виключало надмірне докладання зусиль адвокатом для надання професійної правничої допомоги у цій справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підготовка та подання позову до суду у даній справі не потребувала надмірного, значного обсягу юридичної роботи, а час зазначений у акті для надання переліченого виду послуг на переконання суду є не пропорційним складності справи. Крім того, підготовка відповіді на відзив є також неспівмірною та завищеною, такою, що не відповідає складності та змістовності поданому процесуальному документу, адже вказані пояснення, частково вже лягли в обґрунтування позовної заяви.

З урахування приведених критеріїв пропорційності, колегія суддів вважає підставним присудження на користь позивача за рахунок фінансування відповідача витрат на професійну правничу допомогу в обсязі 3000,00 грн.

Щодо доводів скаржника про те, що представник позивача адвокат Берова Ольга Василівна не дотрималась вимог ч. 7 ст. 139 КАС України щодо належного та своєчасного звернення із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, то колегія суддів зазначає, що при подачі позовної заяви було заявлено позовну вимогу: «судові витрати покласти на відповідачів».

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Таким чином, заявлення представником позивачем позовної вимоги «судові витрати покласти на відповідачів», слід розцінювати як належне виконання вимог процесуального закону, передбаченого ст.139 КАС України.

Згідно ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Рішення судом першої інстанції було ухвалено 24.03.2025, 29.03.2025 є вихідним днем, отже останній день подачі заяви наступний робочий 31.03.2025.

Таким чином, сторона позивача дотрималась вимог ч. 7 ст. 139 КАС України щодо належного та своєчасного звернення із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене вище, додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 260/703/25 у частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства Документ на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні в частині, визначеної суми стягнення, а зокрема замість суми: « 5000 (п`ять тисяч) гривень» зазначити суму стягнення: « 3000 грн (три тисячі)». У решті додаткове рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Документ» задовольнити частково.

Додаткове рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2025 року у справі № 260/703/25 змінити у частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства Документ на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, а зокрема замість суми: « 5000 (п`ять тисяч) гривень» зазначити суму стягнення: « 3000 грн (три тисячі) гривень».

У решті додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос