Справа № 161/16260/24
Суддя: Ковтуненко В. В.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/38/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Татарин В.М..,

представника відповідача Якимчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку адміністративну справу № 161/16260/24 за позовною заявою адвоката Татарин Вікторії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Татарин Вікторія Миколаївна звернулася до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови. З підстав, викладених в позовній заяві просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 № 651 від 31 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, провадження в справі закрити та стягнути судові витрати

Позивач та його представник в судовому засіданні, заявлений позов підтримали в повному об`ємі з підстав, викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача, суб`єкта владних повноважень, ІНФОРМАЦІЯ_2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. Суду пояснив, що при винесенні оскаржуваної постанови було дотримано всіх вимог законодавства.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

23 липня 2024 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 було оповіщено про необхідність проходження військово-лікарської комісії, шляхом складання направлення № 1219 від 23 липня 2024 року. ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії та від проходження самої військово-лікарської комісії.

Зазначені обставини були визнані ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 в обгрунтування відмови від проходження військово-лікарської комісії посилався на ту обставину, що в нього були відсутні з собою документи, які підтверджують стан його здоров`я. оскільки він був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 безпосередньо з вулиці. Був готовий пройти військово-лікарську комісію в інший день та з необхідними документами.

23 липня 2024 року старшим офіцером мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було складено протокол № 651 про адміністративне правопорушення за ч. 3 статті 210 КУпАП. Як вбачається із змісту протоколу, що 08 серпня 2024 року ОСОБА_3 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовився від отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії та від проходження самої військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби.

У відповідності до вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В подальшому, 31 липня 2024 року, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 було винесено постанову № 651 (а.с. 63), якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 гривень.

Із змісту оскаржуваної постанов ивбачається, що 23 дипня 2024 року ОСОБА_1 відмовився від отримання направлення для проходження військово-лікарської комісії та від проходження самої військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до положень ч. 1 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ч. 3 статті 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до положень статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період -

тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, положеннями чинного КУпАП чітко розмежовано відповідальність особи за вчинення правопорушень, пов`язаних з порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та пов`язаних з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Як достовірно вбачається із змісту оскаржуваної постанови від 31 липня 2024 року, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 № 651, що в провину ОСОБА_1 поставлено саме порушення вимог ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (тобто, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію). Однак, з незрозумілих підстав як старшим офіцером мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , так і ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 діяння ОСОБА_1 були кваліфіковані за ч. 3 ст. 210 КУпАП як порушення військовозобов`язаним правил військового обліку, вчинене в умовах особливого періоду.

Відповідно до вимог закону формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення його, мотивів і форми вини, а висновки суду щодо оцінки доказів мають вказуватись у вигляді точних і категоричних суджень, які виключали б сумніви з приводу достовірності доказів на обґрунтування висновку про винуватість особи.

Таким чином, суд констатує, що притягнення ОСОБА_1 до відповідальності згідно постанови від 31 липня 2024 року, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 № 651 відбулось з порушенням вимог та положень чинного законодавства, а саме невірною кваліфікацією діяння особи, що ставилось їй у провину.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Внаслідок чого, суд вважає, що ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 під час винесення оскаржуваної постанови діяв не в межах своїх повноважень та не в спосіб, передбачений чинним законодавством України. А сама постанова про адміністративне правопорушення № 651 від 31 липня року винесена з грубим порушенням вимог та положень чинного законодавства.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень. При цьому, суд прийшов до висновку про задоволення позову. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву адвоката Татарин Вікторії Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.

Постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 № 561 від 31 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 17 000 гривень визнати протиправною та скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Рішення в повному об`ємі

складено 04 липня 2025 року

Суддя В.В. Ковтуненко