Справа № 260/8677/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/8677/24 пров. № А/857/14688/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Демидюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року (ухвалене головуючим-суддею Луцовичем М.М., час ухвалення рішення 11 год 52 хв у м. Ужгороді, повний текст судового рішення складено 12 березня 2025 року) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі - ГУ ДПС, відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС №234/07-16-24-12 від 06.11.2024 про анулювання реєстрації платника єдиного податку, яким 30.09.2024 було анульовано реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку та зобов`язати відповідача поновити реєстрацію ФОП ОСОБА_1 платником єдиного податку 3 групи зі ставкою 5% з 01.10.2024 шляхом включення до реєстру платників єдиного податку.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 позовні вимоги були задоволені повністю. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС на користь ФОП ОСОБА_1 30 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з набранням чинності 01.01.2022 Закону №1089 платники єдиного податку при постачанні електронних комунікаційних послуг не мають права застосовувати спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Вказує, що особи, які є платниками єдиного податку третьої групи та здійснюють діяльність за видами економічної діяльності класу 61.10 «Діяльність у сфері проводового електрозв`язку» та класу 61.90 «Інша діяльність у сфері електрозв`язку» не мають права застосовувати спрощену систему оподаткування. В частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу зазначає, що відсутність на момент ухвалення рішення у суду реальних доказів понесених судових витрат (в т.ч. на правову допомогу), виключає можливість ухвалення додаткового рішення з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.252 КАС України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки Журавльов П.В. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представницю відповідача Токар М.В., яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування №313 від 13.01.2017 та обрано третю групу платника єдиного податку з 12.01.2017, ставка єдиного податку 5 відсотків.

Згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування ФОП ОСОБА_1 обрано види економічної діяльності за кодами КВЕД ДК 009:2010, які вона буде здійснювати на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, зокрема, 61.10 Діяльність у сфері проводового електрозв`язку.

Старшим державним інспектором Ужгородського відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Закарпатській області на підставі підпункту 191.1.1 пункту 191.1 ст. 191, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 76.3 статті 76, пункту 86.2 статті 86 розділу ІІ Податкового кодексу України, пунктів 299.2 та 299.7 ст.299 розділу XІV Кодексу, з урахуванням підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291, пунктів 299.10, 299.11 статті 299 Кодексу проведено перевірку дотримання правових засад застосування спрощеної системи ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

За наслідком проведення перевірки було складено акт про результати перевірки дотримання правових засад застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності №13872/07-16-24-12/ НОМЕР_1 від 30.09.2024, копія якого наявна в матеріалах справи.

Згідно з висновками акту перевірки ФОП ОСОБА_1 порушила вимоги п.п 8 п.п 291.5.1 п. 291.5 ст. 291 ПК України, яким встановлено, що не можуть бути платниками єдиного податку третьої групи суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють діяльність з надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного), діяльність з надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку, діяльність з надання послуг з технічного обслуговування телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Згідно з актом перевірки реєстрація платника єдиного податку підлягає анулюванню 30.09.2024.

06.11.2024 на підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято рішення №234/07-16-24-12 про анулювання реєстрації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 30.09.2024 на підставі підпункту 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Вважаючи оспорюване рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка суб`єкта підприємницької діяльності-платника єдиного податку на предмет дотримання ним вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не може бути предметом камеральних перевірок, а може проводитись в межах проведення документальної планової або позапланової перевірки платника податків у відповідності до норм ПК України. Суд зазначив, що позивачка не здійснює діяльності за вказаними у статті 291 ПК України видами, які виключають можливість бути платниками єдиного податку першої третьої груп. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач виключаючи позивачку з реєстру платників єдиного податку 30.09.2024, діяв протиправно, чим порушив права позивачки, а тому оспорюване підлягає скасуванню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд врахував об`єм наданих послуг адвокатом, під час надання позивачці правничої допомоги та з огляду на відсутність з боку відповідача обґрунтованих клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України, дійшов висновку, що зазначений розмір витрат 30000 грн є співмірним із складністю справи та наданою адвокатом правничою допомогою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення основних позовних вимог, проте не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн, виходячи з наступного.

Згідно п. 291.2 ст. 291 Податкового кодексу України (далі ПК України), спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пунктом 291.3 статті 291 ПК України визначено, що юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності поділяються на чотири групи платників єдиного податку.

Згідно п.п. 3 п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку: третя група: фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений ст. 299 ПК України.

Відповідно до п.299.1 ст.299 ПК України, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно п.299.2 ст.299 ПК України, цієї статті центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до абз.8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Згідно п. 300.1 ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Відповідно до п. 299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз приведених вище норм дає підстави для висновку, що реєстрація особи платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу виключно у випадках, прямо передбачених законодавством.

При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування, бути платником єдиного податку.

Так, спірне рішення відповідача прийнято на підставі проведеної камеральної перевірки позивачки.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Згідно п.76.1 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Об`єктом камеральної перевірки є виключно дані, які знаходяться в розпорядженні податкового органу, будь-які інші дані не можуть бути предметом дослідження податковим органом.

Тобто, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених п.75. ст.75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником податків вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюються.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складання розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування тощо).

Отже, перевірка дотримання платником єдиного податку вимог перебування на спрощеній системі оподаткування не належить до предмета камеральної перевірки.

Верховний Суд при розгляді аналогічних адміністративних справ сформував наступні висновки: реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у встановлених законом випадках. При цьому, прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході останньої порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (постанови від 26.02.2019 у справі №805/1396/17-а, від 05.02.2019 у справі №805/206/17-а, від 24.01.2019 у справі №813/1346/18, від 05.06.2018 у справі №813/4266/17). Відповідно, єдиним законним способом реалізації владних управлінських функцій є проведення документальної перевірки на підставі якої встановлюється, що платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), як наслідок - прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Однак, матеріали справи не містять доказів проведення документальної перевірки позивачки, а відповідачем була проведена камеральна перевірка правомірності перебування позивачки на спрощеній системі оподаткування та за її результатами складено акт перевірки правомірності перебування на спрощеній системі оподаткування.

Колегія суддів зазначає, оскільки оспорюване рішення було прийнято не на підставі висновків документальної перевірки, як того вимагає чинне законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку, що в свою чергу, свідчить про протиправність прийняття такого рішення та є самостійною підставою для його скасування.

Щодо відсутності даних, які свідчать про те, що позивач належить до категорії платників податків, які не можуть застосовувати спрощену систему оподаткування, колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом, згідно Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) надає послугу, що забезпечує доступ до мережі Інтернет і можливість логічного з`єднання з кінцевими точками мережі Інтернет незалежно від технології, що застосовується в електронній комунікаційній мережі, і кінцевого обладнання, що використовується, у тому числі послугу широкосмугового доступу до мережі Інтернет. З використанням мережі: фіксованого зв`язку (на підставі договору з постачальником мережі); безпосереднє фізичне взаємоз`єднання мережі постачальника електронних комунікаційних послуг з мережами постачальників електронних комунікаційних мереж та/або послуг інших держав (код послуги ІА.S1), що підтверджується Витягом з Реєстру постачальників електронних комунікаційних мереж та послуг від 16.10.2024.

Відповідно до п.п.8 п.п.291.5.1 п.291.5 ст.291 ПК України, не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп суб`єкти господарювання (юридичні особи та ФОП), які здійснюють діяльність з : надання послуг пошти (крім кур`єрської діяльності); надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного); надання послуг фіксованого телефонного зв`язку з використанням безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з правом технічного обслуговування і надання в користування каналів електрозв`язку (місцевого, міжміського, міжнародного); надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв`язку; надання послуг з технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж, мереж ефірного теле- і радіомовлення, проводового радіомовлення та телемереж.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкти господарювання постачальники електронних комунікаційних мереж включаються до Реєстру з кодом виду послуг: ОS.S1 - послуга технічного обслуговування та експлуатації електронних комунікаційних мереж. Відповідно до Орієнтовного переліку видів електронних комунікаційних послуг постачальник електронних комунікаційних послуг може надавати послугу технічного обслуговування і експлуатації електронних комунікаційних мереж (код послуги ОS.S1), що за визначенням означає послугу з підтримки у працездатному стані обладнання електронних комунікаційних мереж в процесі його експлуатації, при якому воно здатне виконувати задані функції, зберігаючи задані значення параметрів у мережах, які встановлені в нормативно-технічній документації; експлуатації електронних комунікаційних мереж.

НКЕК рішенням №170 від 03.04.2024 затвердила офіційне узагальнення щодо деяких питань визначення видів електронних комунікаційних послуг, у розділі III якого ототожнює діяльність постачальників електронних телекомунікаційних мереж саме з кодом послуги ОS.S1.

Тобто при таких видах послуг як надання доступу до мережі Інтернет, надання доступу до елементів електронної комунікаційної мережі та пов`язаних з нею засобів, через мережі, які не належать суб`єкту господарювання, таким суб`єктом не обслуговуються та не експлуатуються телекомунікаційні мережі.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про те, що позивачка використовувала у своїй діяльності обладнання, станційні та лінійні споруди, призначені для утворення телекомунікаційних мереж.

При цьому, як слушно зауважив суд першої інстанції, зазначення ФОП ОСОБА_1 діяльності за кодом КВЕД 61.10 недостатньо, щоб визначити, яку саме діяльність здійснює суб`єкт господарювання. Декларування діяльності за кодом КВЕД 61.10 не може бути критерієм визначення заборонених для застосування спрощеної системи оподаткування (єдиний податок) видів господарської діяльності, оскільки крім зазначених у підпункті 8 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 ст. 291 ПК України видів господарської діяльності, кодом КВЕД 61.10 визначені і інші види діяльності, які не заборонені для застосування спрощеної системи оподаткування.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оспорюваного рішення та наявності підстав для його скасування.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1, п.1 ч.3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Так, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Слід врахувати, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів зазначає, що суд, розглядаючи заяву про розподіл судових витрат, та вирішуючи її по суті, має детально визначити чи підтверджуються вони документально (реально понесені) чи заявлених розмір відповідає визначеним приписами КАС України критеріям та чи є такі витрати співмірними зі складністю справи та здійсненими стороною діями під час розгляду спору, а не автоматично стягувати увесь заявлений стороною до відшкодування розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

На підтвердження понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи, представник позивачки Журавльов П.В. надав суду копії таких документів, а саме : договір про надання правової (правничої) допомоги №МК-0912/1 від 09.12.2024, Додаток №1 від 09.12.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги №МК-0912/1 від 09.12.2024.

Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової (правничої) допомоги №МК-0912/1 від 09.12.2024 сторони дійшли згоди, що правова допомога надається за умови підписання сторонами Додатків до Договору чи в інших випадках, передбачених законодавством України. У Додатках зазначається деталізація правової (правничої) допомоги, що буде надана Клієнту. На підставі відповідного додатку формується рахунок на оплату, який повинен бути оплачений Клієнтом протягом 3 робочих днів з моменту його виставлення, якщо інше не погоджено Сторонами у відповідному Додатку.

У свою чергу у Додатку №1 від 09.12.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги №МК-0912/1 від 09.12.2024 сторони дійшли згоди, що гонорар адвокатського об`єднання становить 30000,00 грн без ПДВ.

На виконання вищевказаного додатку адвокатом виставлено рахунок на оплату №124 від 09.12.2024 на суму 30000,00 грн за надання правничої (правової) допомоги, що полягає у представництві інтересів Клієнта з питань судового оскарження рішення податкового органу про анулювання реєстрації платником єдиного податку.

Згідно платіжної інструкції № від 09.12.2024 ФОП ОСОБА_1 на рахунок МК Лігал Сервіс АО було сплачено 30000,00 грн згідно рахунку на оплату №124 від 09.12.2024.

Однак, на підтвердження складу судових витрат на правничу допомогу представником позивачки не надано жодних доказів надання такої допомоги, її деталізації та складових (детального опису робіт), що не узгоджується з нормами КАС України, та позбавляє суд можливості вирішити питання про розподіл таких витрат.

Крім того, колегія суддів враховує, що у відзиві на позовну відповідач заперечив щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 грн, оскільки такі є неспівмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, затраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та вказаний спір не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивачки про стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Закарпатській області понесених витрат на правничу правову допомогу задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно п.1, 3 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №260/8677/24 в частині розподілу судових витрат скасувати та прийняти постанову, якою відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у задоволенні вимог про стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Закарпатській області понесених витрат на правничу правову допомогу.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року по справі №260/8677/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням колегії суддів з 16.06.2025 по 29.06.2025 включно у відпустці, повний текст постанови складений та підписаний повним складом суду 30.06.2025