Справа № 280/3531/25
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2025 року Справа № 280/3531/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.12.2024 по 21.02.2025 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень;

2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу невиплачену додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за період з 01.12.2024 по 21.02.2025 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень.

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Луговим Б.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1213071 від 17.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 30.06.2022 проходить військову службу за призовом у військовій частині НОМЕР_1 . 05 березня 2023 року поблизу н.п. Авдіївка позивачем отримано поранення. З 05.03.2023 по 21.02.2025 позивач перебував на лікуванні у зв`язку з пораненням. При цьому з 08.05.2024 по 21.02.2025 перебував на лікуванні за кордоном в Королівстві Іспанії на підставі листа ІНФОРМАЦІЯ_1 №510/12/4367 від 23.03.2024 щодо направлення на лікування за кордон з підписом т.в.о. командувача Медичних сил ЗСУ. В період з вересня по лютий 2024 року позивач не отримував додаткову грошову винагороду, яка передбачена Постановою КМУ №168 від 28.02.2022. На адвокатський запит представника позивача щодо виплати додаткової грошової допомоги відповідачем повідомлено про те, що у зв`язку з відсутністю рапорту командира підрозділу про виконання військовослужбовцем бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовим наказами (розпорядженнями) та відсутність рапорту щодо проходження військовослужбовцем лікування у зв`язку з пораненням (травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у вересні - жовтні 2024 року додаткова винагорода за зазначений період військовою НОМЕР_1 не нараховувалась та не виплачувалась. Позивач вважає, що у період з вересня по лютий 2025 року позивач мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100 000 грн в розрахунку на місяць, проте, відповідачем така додаткова грошова винагорода протиправно нарахована та виплачена не була. При цьому є рішення, що набрало законної сили, про нарахування та виплату додаткової винагороди за період вересень листопад 2024 року.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, проте заяви про визнання позову або відзиву на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надходило. Витребувані ухвалою суду від 05.05.2025 докази від відповідача не надійшли, про причини неподання доказів у встановлені строки суд не повідомлено. Відтак, керуючись частиною шостою статті 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 05.05.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін; витребувано від відповідача докази по справі.

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до записів з військового квитка серії НОМЕР_2 від 22.06.2017 ОСОБА_1 з 30.06.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

За змістом довідки військової частини про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.04.2023 № 2822 солдат ОСОБА_1 05.03.2023 отримав поранення: ВЧМТ, ВОСП лівої орбіти, гемофтальм, МВОСП та вогнепальний перелом обох гомілок та обох стоп, МВОСП лівої половини грудної клітки не проникаюче, ВОСП обох китиць та правого передпліччя. За обставин: отримав поранення під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони Батьківщини, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях України, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо у районі та в період здійснення зазначених заходів, а саме поблизу АДРЕСА_1 . Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 № 975 від 05.04.2023.

Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 08.05.2024 № 504 солдат ОСОБА_1 потребує тривалого лікування за кордоном в Королівстві Іспанія на основі листа ІНФОРМАЦІЯ_1 № 510/12/4267 від 23.03.2024 щодо направлення на лікування за кордон з підписом т.в.о. командувача Медичних сил ЗСУ.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказами госпіталізації у період з 17.05.2024 по 21.02.2025 ОСОБА_1 проходив лікування у Військовому шпиталі в Сарагосі.

Представник позивача адвокат Луговий В.Б. 21.11.2024 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом в інтересах позивача щодо сум нарахованого та виплаченого позивачу грошового забезпечення за серпень жовтень 2024 року та виплати додаткового грошового забезпечення.

Листом від 25.11.2024 № 4007/13/5659 на адвокатський запит представника позивача відповідачем повідомлено про те, що грошове забезпечення за серпень нараховано у розмірі 22 852,05 грн та, після відрахування військового збору, перераховано на картковий рахунок 14.09.24. у розмірі 22 511,22 грн. Додаткова винагорода за серпень 2024 року відповідно до наказу від 05.09.2024 №6162 нарахована у розмірі 100 000,00 грн та, після відрахування військового збору, перераховано на картковий рахунок 28.09.24. у розмірі 98 500,00 грн. Грошове забезпечення за вересень нараховано у розмірі 22 852,05 грн та, після відрахування військового збору, перераховано на картковий рахунок 15.11.24. у розмірі 22 509,27 грн. Грошове забезпечення за жовтень нараховано у розмірі 22 852,05 грн та, після відрахування військового збору, буде перераховано на картковий рахунок у грудні у розмірі 22 509,27 грн. Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок) з 01 лютого 2023 року на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями). Відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку накази про виплату додаткової винагороди видаються на підставі рапортів командирів підрозділів. Враховуючи зазначене вище, у зв`язку з відсутністю рапорту командира підрозділу про виконання військовослужбовцем згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) та проходження військовослужбовцем лікування у зв`язку з пораненням (травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у вересні-жовтні 2024р додаткова винагорода за зазначений період військовою частиною НОМЕР_2 не нараховувалась та не виплачувалась.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №280/11846/24, яке набрало законної сили 18.03.2025, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за вересень, жовтень, листопад 2024 року у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену додаткову винагороду, встановлену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за вересень, жовтень, листопад 2024 року у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за період з 01.12.2024 по 21.02.2025 у розмірі, збільшеному до 100000 гривень, позивач звернувся із цим позовом до суду.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

За частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 8 зазначеної постанови установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022 від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 №49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025. Указом Президента України від 15.04.2025 № 235/2025 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року на 90 діб, тобто, останній діє на момент розгляду цієї справи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), пунктом 1 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України № 1311 від 15.11.2024) встановлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

За пунктом 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2025 №77 внесено зміни до пункту 1-2 Постанови №168, доповнивши абзац четвертий (вказаний вище) після слів «стаціонарному лікуванні» словами «(отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах)».

Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

При цьому поранення особи (контузія, травма, каліцтво), пов`язане із захистом Батьківщини під час проходження служби в умовах, за які передбачена виплата додаткової винагороди у порядку Постанови №168 у розмірі до 100000 грн, зумовлює збереження права особи на отримання згаданої винагороди у розмірі до 100000 грн як за час проходження стаціонарного лікування після поранення, так і за час знаходження у відпустці для лікування за висновком військово-лікарської комісії після тяжкого поранення як безвідносно до існування будь-яких перерв між стаціонарним лікуванням і відпусткою для лікування, так і безвідносно до вибуття у відпустку для лікування після поновлення виконання обов`язків за військовою посадою.

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до приписів абзацу шістнадцятого пункту 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належить додаткова винагорода на період дії воєнного стану.

Пунктами 11,12 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Згідно з пунктом 13 Порядку №260 військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач отримав тяжке поранення та у період з 17.05.2024 по 21.02.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у Військовому шпиталі в Сарагосі. Іншого відповідачем не доведено.

Суд зауважує, що за змістом довідки військової частини про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 09.04.2023 № 2822, довідок військово-лікарської комісії від 25.07.2023, 24.08.2023, 28.09.2023, 26.10.2023, 28.11.2023, 04.01.2024, 06.02.2024, 07.03.2024, 04.04.2024, 08.05.2024 позивач 05.03.2023 отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Відповідно до Класифікатора розділу травм за ступенем важкості травма відноситься до важких.

За наведеного нормативного регулювання спірних правовідносин та встановлених обставин справи позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн за період перебування на стаціонарному лікування у Військовому шпиталі в Сарагосі Королівстві Іспанії, у зв`язку із отриманням поранення тяжкого ступеню.

Суд зазначає, що посилання відповідача у листі від 25.11.2024 № 4007/13/5659 на відсутність рапорту командира підрозділу про виконання військовослужбовцем згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) та проходження військовослужбовцем лікування у зв`язку з пораненням (травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини як на підставу для невиплати позивачу у вересні-жовтні 2024 року додаткова винагорода прямо суперечить положенням пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260.

Вказані обставини (у частині періоду), крім іншого, підтверджуються рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.02.2025 у справі №280/11846/24, яке набрало законної сили 18.03.2025, яким визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за вересень, жовтень, листопад 2024 року у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену додаткову винагороду, встановлену відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 за вересень, жовтень, листопад 2024 року у розмірі, збільшеному до 100000 гривень.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Конституційний Суд України вказував, що «визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців , зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум…соціальні гарантії військовослужбовців випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій» (абзаци десятий, одинадцятий пункту З мотивувальної частини Рішення від 17.03.2004 № 7-рп/2004); «…норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер" (перше речення абзацу восьмого підпункту 2.2 пункту 2 Рішення від 20.12.2016 № 7-рп/2016).

У рішенні від 06.12.2022 № 1-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що частину п`яту статті 17 Конституції України викладено так, що реалізація права на соціальний захист осіб, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей потребує якісного і ефективного законодавчого регулювання та запровадження механізмів забезпечення їх державної підтримки. З урахуванням вимог частини п`ятої статті 17 Конституції України метою законодавчого регулювання в цій сфері є як усебічне соціальне забезпечення військовослужбовців, яке компенсуватиме установлені законом обмеження та умови служби, властиві цій категорії громадян, так і підвищення мотивації особового складу Збройних Сил України у виконанні ними покладених на них функцій щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності (частина друга статті 17 Основного Закону України). Крім того, предметом законодавчого регулювання соціального захисту військовослужбовців є питання, пов`язані з тим, що статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни. Така позиція відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо людських прав військовослужбовців від 24.02.2010 СМ/Rес (2010)4, відповідно до якої: якщо військовослужбовці отримують поранення під час служби, їм слід надавати належне медичне обслуговування та, за потреби, надбавки; має також існувати система компенсацій і, за потреби, надбавок у разі смерті на службі у збройних силах; для осіб, які залишають збройні сили, та які отримали поранення або захворіли внаслідок служби, має бути доступна відповідна компенсаційна схема (пункти 72, 73).

Підтримання високого рівня обороноздатності є найвищим державним інтересом і однією з найбільш захищених конституційних цінностей України. Захист суверенітету та територіальної цілісності У країни є «найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу» (частина перша статті 17 Основного Закону України). В умовах воєнного стану держава зобов`язана мобілізувати всі доступні їй ресурси для посилення своєї обороноздатності та відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України. Відтак усебічна підтримка військовослужбовців Збройних Сил України є одним із засобів розширення оборонних можливостей держави.

Таким чином, відповідачем допущена протиправна бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.12.2024 по 21.02.2025, через що наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні за періоди з 01.12.2024 по 21.02.2025.

Ухвалюючи рішення, суд керується статтею 246 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (пункт 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (параграф 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди у збільшеному розмірі в розрахунку до 100000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за періоди з 01.12.2024 по 21.02.2025, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають задоволенню.

VII. Розподіл судових витрат.

Оскільки відповідно до положень Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, в силу вимог статті 139 КАС України, судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за період з 01.12.2024 по 21.02.2025.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшену до 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за період з 01.12.2024 по 21.02.2025.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач військова частина НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04.07.2025.

Суддя К.В.Мінаєва