Справа № 420/8101/25
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8101/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 року про відмову у перерахунку пенсії громадянки ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок пенсії і зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 05.08.1988 по 11.11.2022 в КНП Курахівському туберкульозному санаторію для дорослих до стажу роботи у подвійному розмірі та перерахувати пенсію з 27.02.2025 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона з 2006 року отримує пенсію за віком. У період з 05.08.1988 року по 11.11.2022 року позивач працювала на посадах палатної медсестри та медреєстратора в КНП Курахівському туберкульозному санаторію для дорослих.

На думку позивача, вищевказаний період її роботи за ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі, внаслідок чого вона звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

Водночас, рішенням від 07.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовило позивачу у здійсненні перерахунку її пенсії, посилаючись на те, що заявницею не надано довідку щодо наявності декретної відпустки в період з 02.08.1988 року по 31.12.2003 року.

Вважаючи таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась за захистом власних прав та інтересів до адміністративного суду.

Ухвалою суду по справі №420/8101/25 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Під час розгляду справи до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив по справі, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що з 11.10.2017 року пільгове обчислення стажу роботи відповідно до статті 60 Закону №1788 за період з 01.01.2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. З огляду на наведене, відсутні правові підстави для зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача з 01.01.2004 року по 28.02.2006 року відповідно до статті 60 Закону №1788.

Окрім того, у відзиві представник відповідача звернув увагу на те, що відповідно до заяви про перерахунок пенсії від 27.02.2025 року позивач просила зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року. Зазначена заява була розглянута Головним управлінням та за результатами її розгляду прийнято рішення про відмову від 07.03.2025 року. Натомість, у позовні заяві позивач просить суд зобов`язати Головне управління зарахувати до її страхового стажу у подвійному розмірі період роботи з 05.08.1988 року по 11.11.2022 року. Зазначений період роботи позивача не був предметом розгляду при прийнятті індивідуального акту суб`єкта владних повноважень, який оскаржується у даній справі.

Від позивача до суду також надійшла відповідь на відзив, заперечень на яку до суду надано не було.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом за час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, та з 03.03.2006 їй було призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 16.11.2022 позивача переведено на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №2, призначену відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV.

У період з 05.08.1988 року по 11.11.2022 року позивач працювала на посадах палатної медсестри (з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року) та з 01.03.2006 року на посаді медреєстратора в комунальному лікувально-профілактичному закладі «Курахівський тубсанаторій», який в 30.09.2019 року перетворений в Комунальне некомерційне підприємство «Курахівський туберкульозний санаторій для дорослих», що підтверджується записами №1-2 в трудовій книжці від 05.08.1988 року та наказом КНП «Курахівського туберкульозного санаторію для дорослих» від 11.11.2022 року №249-к.

За твердженням позивача, у період з лютого 1991 року по 01.09.1996 року вона перебувала у декретній відпустці.

На думку позивача, вищевказаний період її роботи в КНП «Курахівського туберкульозного санаторію для дорослих» за ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно листа КНП «Курахівського туберкульозного санаторію для дорослих» від 31.01.2025 року №11/01 вбачається, що підтвердити періоди знаходження ОСОБА_1 у відпустках по догляду за дитиною не представляється за можливе, оскільки документи підприємства було евакуйовано до більш безпечного місця, але наразі знаходяться на тимчасово окупованій території.

Враховуючи вищевказане, 27.02.2025 року позивач у встановленому законом порядку звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії в частині зарахування стажу роботи за період з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року в інфекційному закладі у подвійному розмірі. До вказаної заяви було долучено вищевказаний лист КНП «Курахівського туберкульозного санаторію для дорослих» від 31.01.2025 року №11/01.

За принципом екстериторіальності заяву позивача було розподілено на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Внаслідок розгляду вказаної заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії від 07.03.2025 №о/р 44, в якому зазначено, що за результатами розгляду наданих документів встановлено, що позивач працювала в КНП «Курахівському туберкульозному санаторію для дорослих» на посаді реєстратора медичного з 05.08.1988 року по 11.11.2022 року, але на підставі вищевикладеного прийнято рішення відмовити позивачу в перерахунку пенсії, оскільки заявницею не надано довідку щодо наявності декретної відпустки в період з 02.08.1988 року по 31.12.2003 року. Рекомендовано надати зазначені довідки.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням пенсійного органу та вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась за захистом власних прав та інтересів в адміністративному судочинстві з позовом у справі №420/8101/25.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 року №13-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 1.1 Порядку №22-1 встановлено, що заява про перерахунок пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

За приписами пункту 2.7 Порядку №22-1 до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.

При цьому, згідно статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.

Вищевказана правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 11.02.2025 року по справі №420/8637/24.

Відповідно до ст.60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Судом встановлено, що в спірному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 №44 відповідачем не оспорюється факт того, що позивач працювала медичним працівником в КНП «Курахівському туберкульозному санаторію для дорослих» з 05.08.1988 року по 11.11.2022 року, зокрема, на посаді палатної медсестри з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року (в межах періоду, заявленого позивачем у її заяві про перерахунок пенсії від 27.02.2025 року).

За таких умов, на думку суду, за правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, період роботи позивача на посаді палатної медсестри з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року в КНП «Курахівський туберкульозний санаторій для дорослих» підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, у якій суд дійшов висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.

Ураховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача також щодо відмови у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 до 28.02.2006 року (в межах періоду, заявленого позивачем у її заяві про перерахунок пенсії від 27.02.2025 року) до стажу роботи у подвійному розмірі.

Водночас, в оскаржуваному рішенні Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 №о/р44 основною підставою для відмови в здійсненні перерахунку пенсії позивача зазначено те, що заявницею не надано довідку щодо наявності декретної відпустки в період з 05.08.1988 року по 31.12.2003 року.

З цього приводу позивач в адміністративному позові зазначила, що у період з лютого 1991 року по 01.09.1996 року вона перебувала у декретній відпустці. Суд враховує той факт, що в матеріалах справи міститься лист КНП «Курахівського туберкульозного санаторію для дорослих» від 31.01.2025 року №11/01, в якому зазначено, що підтвердити періоди знаходження ОСОБА_1 у відпустках по догляду за дитиною не представляється за можливе, оскільки документи підприємства наразі знаходяться на тимчасово окупованій території.

У той же час, відповідно до положень ст.181 Кодексу Законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Згідно з пунктом "ж" частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому, виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16 травня 2019 року в справі №428/4617/16-а та від 16 травня 2019 року в справі №607/15077/16-а.

За час розгляду справи відповідачем не було зазначено жодних законодавчих підстав неврахування стажу роботи позивача у подвійному розмірі за період її роботи на посаді, зазначеної у ст.60 Закону №1788-ХІІ, лише через відсутність відповідної довідки щодо декретної відпустки. Тобто, на думку суду, наявність або відсутність довідки щодо тривалості декретної відпустки не може впливати на перерахунок пенсії на підставі ст.60 Закону №1788-ХІІ, оскільки декретна відпустка також зараховується до пільгового стажу.

Враховуючи вищевказане, суд критично ставиться до правомірності відмови пенсійного органу у зарахуванні до стажу роботи позивача у подвійному розмірі періоду роботи позивача на посаді палатної медсестри з 05.08.1988 року по 31.12.2003 року в комунальному лікувально-профілактичному закладі «Курахівський тубсанаторій» через неможливість надання позивачем довідки щодо наявності декретної відпустки.

З огляду на наведене, робота на посаді палатної медсестри з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року (в межах періоду, заявленого позивачем у її заяві про перерахунок пенсії від 27.02.2025 року) в лікувально-профілактичному закладі «Курахівський тубсанаторій» дає право на зарахування стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону «Про пенсійне забезпечення», та, відповідно, вказаний період роботи мав бути зарахований пенсійним органом до стажу роботи позивача у подвійному розмірі, що свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 №о/р 44.

Щодо заявленої вимоги зобов`язального характеру суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до статті 24 Закону №1058-страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи вищевказане суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі період її роботи на посаді палатної медсестри з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року в лікувально-профілактичному закладі «Курахівський тубсанаторій» (з 2019 року комунальне некомерційне підприємство «Курахівський туберкульозний санаторій для дорослих»), починаючи з 27.02.2025 року.

Разом з тим суд не вбачає підстав для задоволення зобов`язальних позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи позивача у подвійному розмірі періоду її роботи на посаді палатної медсестри з 01.03.2006 року по 11.11.2022 року в зазначеному медичному закладі, оскільки позивач не зазначала вказаний період у власній заяві про перерахунок пенсії від 27.02.2025 року, а пенсійний орган не відмовляв позивачу у зарахуванні вказаного періоду до стажу її роботи в подвійному розмірі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви було сплачено судовий збір, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, суд вважає необхідним стягнути на її користь суму сплаченого нею судового збору у розмірі 968,96 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 07.03.2025 № о/р НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 у подвійному розмірі період її роботи на посаді палатної медсестри з 05.08.1988 року по 28.02.2006 року в лікувально-профілактичному закладі «Курахівський тубсанаторій» (з 2019 року комунальне некомерційне підприємство «Курахівський туберкульозний санаторій для дорослих»), починаючи з 27.02.2025 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ).

Суддя О.В. Білостоцький