Справа № 524/13694/24
Суддя: Нестеренко С. Г.
Дата ухвалення: 2025-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-адр/524/3/25
04.07.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області заяву представника позивача ОСОБА_1 Браташа Ю.П. про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах та від імені якого діє Браташ Юрій Павлович до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 червня 2025 року (головуючий - суддя Рибалка Ю.В.) адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якого діяв ОСОБА_2 , було задоволено.

Скасовано постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 Невмиваки В.Ю. від 03.10.2024 року № 4/143 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 968,80 грн.

24 червня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 Браташ Ю.П. у системі «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Розпорядженням керівника апарату суду за № 182 від 24.06.2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням судді Рибалки Ю.В. у відпустці. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2025 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г.

Станом на день розгляду справи до суду відповідач не висловив свою позицію щодо заяви про ухвалення додаткового рішення та вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до положень частини 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 3 ст. 252 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як визначено у ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як передбачено положеннями ч. ч. 1,7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в т. ч. чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження чи заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, суд зобов`язаний з урахуванням обставин і складності справи надати оцінку поданим заявником доказам на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, визначити необхідний фактичний обсяг правової допомоги, співмірність витрат на правничу допомогу, за результатами чого, надати обґрунтований висновок про наявність/відсутність підстав для відшкодування таких витрат і їх розмір, а не формально (без надання оцінки доказам та аргументам) вказати про відсутність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача ОСОБА_1 Браташем Ю.П. суду надано: копію договору № 28/10-24 від 28.10.2024 року про надання професійної правничої допомоги, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «БІендЕМ Партнерс», копію Звіту до договору № 28/10-24 від 24.06.2025 року на суму 7000,00 грн., копію ордеру на надання правничої допомоги.

Із Звіту від 24.06.2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги від 28.10.2024 року суд вбачає надання адвокатом Браташем Ю.П. наступних юридичних послуг: ознайомлення із документами, збирання доказів, надання консультацій, складання позовної заяви. Загалом на суму 7000,00 грн.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№ 2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268) Крім того, як постає з цього рішення, Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 490/7096/21 та від 22 травня 2024 року у справі № 205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При вирішенні питання стягнення витрат на правову допомогу, суд бере до уваги зазначений у Звіті від 24.06.2025 року обсяг виконаних адвокатом робіт.

У ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом проаналізовано надані представником позивача ОСОБА_1 - Браташем Ю.П. докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

При вирішенні питання розподілу витрат, пов`язаних із правовою допомогою адвоката, суд насамперед звертає увагу на те, що справа даної категорії, у відповідності до предмету спору, є справою незначної складності щодо якої існує стала судова практика, розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження без виклику сторін за наявними у ній матеріалами.

Суд не оспорює права адвоката самостійно визначати гонорар, однак, у даному випадку, не може вважати, що при встановленні такого розміру гонорару врахована складність даної справи та інші істотні обставини.

На переконання суду, збирання доказів (адвокатський запит), консультація клієнта та підготовка позовної заяви не вимагала великого обсягу аналітичної і технічної роботи та витраченого адвокатом часу, що з урахуванням усіх обставин справи та наявних у ній доказів, свідчить про явне завищення розміру правової допомоги за надані адвокатом послуги та, як наслідок, необхідність його зменшення.

Наявні у матеріалах справи документи на обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі 7000,00 грн. з іншої сторони у справі, оскільки відповідний розмір має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, приписи ч. 5 ст. 134 та п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України, складність справи, яка у свою чергу, не мала публічного інтересу, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, а також виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати в розмірі 7000, 00 грн. є неспівмірними зі складністю справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 30.01.2023 року по справі № 910/7032/17.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявлених витрат на правничу допомогу та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., що відповідатиме критеріям розумності та співмірності.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 9, 14, 72-78, 132 - 134, 139, 143, 241-246, 250, 252, 255, 286, 293-295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 Браташа Ю.П. про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

У стягненні решти суми витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 , код ЄДРПОУ згідно відповіді за № 1524204 від 27.06.2025 р. з ЄДРЮО,ФОП та ГФ невідомо (не знайдено), місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст додаткового рішення суду виготовлено 04 липня 2025 року.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення (виготовлення та підписання).

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: