Справа № 440/12255/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Кукоба
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р. Справа № 440/12255/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 18.02.25 по справі № 440/12255/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 , апелянт) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1, в/ч НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Військової частин НОМЕР_3 (далі відповідач-3, в/ч НОМЕР_3 ) в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2017 із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2017 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу спожитих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2017 зі встановленням базового місяця (місяця підвищення доходів) - січень 2008 року.

Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 здійснити нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2017 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу спожитих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів), а також надати розпоряднику бюджетних коштів документи на виплату ОСОБА_1 нарахованих сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2017 виходячи з базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення січень 2008 року та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права, що виключало б потребу повторного звернення до суду за відновленням порушеного права.

Зауважив, що формулювання резолютивної частини рішення наступним чином: «… а також надання розпоряднику бюджетних коштів документи на виплату ОСОБА_1 нарахованих сум» не є ефективним засобом правового захисту в розумінні ст. 13 Конвенції.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Позивач у спірний період проходив військову службу у Збройних Силах України, у складі в/ч НОМЕР_1 /а.с. 12-20/.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2017 №129 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , звільненого з військової служби відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_4 (по особовому складу) від 01.11.2017 №204, з 09.11.2017 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення /а.с. 21/.

Довідкою в/ч НОМЕР_1 від 15.02.2018 вих.№04/218 підтверджено, що позивачу за період проходження військової служби з 01.01.2016 по 09.11.2017 індексація грошового забезпечення не нарахована /а.с. 22/.

Посилаючись на протиправність бездіяльності в/ч НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення за спірний період, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні частини позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.02.2023 в/ч НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_5 , яка є розпорядником бюджетних коштів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає.

Як встановлено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Як було встановлено судом першої інстанції, з 01.02.2023 в/ч НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у в/ч НОМЕР_5 , що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою.

Тобто відповідач, в/ч НОМЕР_1 , не може самостійно здійснити виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 09.11.2017 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу спожитих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця, місяця підвищення грошових доходів), оскільки розпорядником бюджетних коштів є в/ч НОМЕР_5 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що в/ч НОМЕР_5 не є стороною по даній справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 47 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Частиною 7 статті 47 КАС України передбачено, що заміна позивача допускається до початку судового розгляду справи по суті. Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Тобто, заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Враховуючи не вирішення питання судом першої інстанції щодо залучення до справи в якості відповідача військову частину НОМЕР_3 та не можливість залучення відповідача на стадії апеляційного перегляду, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в частині відмолви в задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року по справі № 440/12255/24 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк