Справа № 480/2028/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р. Справа № 480/2028/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2025, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 29.01.25 у справі № 480/2028/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі за текстом також відповідач, ДПС у Сумській області), в якому просив:

- визнати протиправним залишення без розгляду заперечення на акт фактичної перевірки від 16.11.2023 за № 7085/18/19/РРО/ НОМЕР_1 та зобов`язати Головне управління ДПС у Сумській області розглянути заперечення на акт перевірки від 06.12.2023;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 14.02.2024 за №0-1828.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги роз`єднані. У провадженні справи №480/2028/24 залишено позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про:

- визнання протиправним залишення без розгляду заперечення на акт фактичної перевірки від 16.11.2023 за № 7085/18/19/РРО/ НОМЕР_1 ;

- зобов`язання Головного управління ДПС у Сумській області розглянути заперечення на акт перевірки від 06.12.2023.

Виділено в самостійне провадження позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області про:

- визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.02.2024 за №0-1828.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29 січня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Сумській області, що полягає у нерозгляді по суті наданих Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 письмових заперечень від 06.12.2023 на акт фактичної перевірки від 16.11.2023 за №7085/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .

Зобов`язано Головне управління ДПС у Сумській області розглянути по суті надані Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 письмові заперечення від 06.12.2023 на акт фактичної перевірки від 16.11.2023 за №7085/18/19/РРО/ НОМЕР_1 .

Стягнуто на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області судовий збір у сумі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, із ненаданням належної оцінки усім істотним обставинам справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що подані ФОП ОСОБА_1 заперечення до контролюючого органу, який проводив перевірку на 15 робочий день (вх. ГУ ДПС у Сумській області № 31986/6 від 13.12.2023) після отримання акта перевірки (22.11.2023) залишено без розгляду, оскільки на час їх надходження (13.12.2023) ГУ ДПС у Сумській області згідно з вимогами пункту 86.8 статті 86 Податкового кодексу України та приписів Методичних рекомендацій № 470 були прийняті податкові повідомлення - рішення від 11.12.2023 за № 06 та № 06 (лист ГУ ДПС у Сумській області від 26.12.2023 за № 18145/6/18-28-07-06-05). Крім того, Головне управління ДПС у Сумській області звертає увагу суду на те, що із аналізу заперечень вбачається, що позивачем не порушуються питання по суті, встановлених перевіркою порушень та містять лише процесуальні зауваження до акта фактичної перевірки від 16.11.2023 за № 7085/18/19/РРО/ НОМЕР_2 . Доводить, що фактичну перевірку контролюючим органом проведено з дотриманням вимог чинного законодавства, а акт перевірки, складений за результатами проведення такої перевірки у повній мірі підтверджує факт порушення позивачем приписів Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Не погоджується з сумою витрат на правову допомогу, стягнутою судом першої інстанції на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ГУ ДПС у Сумській області згідно з Наказом від 06.11.2023 за №1626-кп «Про проведення фактичної перевірки» у період з 07.11.2023 по 16.11.2023 проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності, розташування господарського об`єкту (ресторану за адресою: АДРЕСА_1 ), через який здійснює (проводить) діяльність ФОП ОСОБА_1 , юридична (податкова) адреса: АДРЕСА_2 .

За результатами фактичної перевірки складено акт, який зареєстровано в ГУ ДПС у Сумській області 16.11.2023 за №7085/18/19/РРО/ НОМЕР_2 та відповідно до статті 86 ПК України направлено засобами поштового зв`язку за юридичною (податковою) адресою ФОП ОСОБА_1 згідно з супровідним листом ГУ ДПС у Сумській області від 17.11.2023 за №16289/6/18-28-07-06-05.

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за №783 матеріали перевірки отримані позивачем 22.11.2023.

На вказаний акт позивач 06.12.2023 засобами поштового зв`язку відправив на адресу відповідача заперечення з додатками (відправлення №747).

Вказані заперечення надійшли до відповідача 13.12.2023 за вх. № 3196/6 (на п`ятнадцятий робочий день після отримання акта перевірки 22.11.2023).

На вказане заперечення відповідач надіслав на адресу позивача лист від 26.12.2023 за №18145/6/18-28-07-06-05 від 26.12.2023, у якому повідомив, що вказані заперечення залишені без розгляду з огляду на те, що вони подані позивачем з порушення термінів, встановлених для надання заперечень (п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України).

Вважаючи протиправним залишення без розгляду поданих до контролюючого органу заперечень на акт перевірки, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, надіславши 06.12.2023 засобами поштового зв`язку заперечення на акт перевірки, не пропустив передбачений пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України строк їх подачі до контролюючого органу, а тому рішення Головного управління ДПС у Сумській області про залишення без розгляду заперечень на акт перевірки, оформлене листом від 26.12.2023 №18145/6/18-28-07-06-05, є протиправною бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки (крім документальної позапланової перевірки, проведеної у порядку, встановленому підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу), вони мають право подати свої заперечення та додаткові документи і пояснення, зокрема, але не виключно, документи, що підтверджують відсутність вини, наявність пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності відповідно до цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення, додаткові документи і пояснення є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Акт перевірки, заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи і пояснення, у разі їх подання платником податку у визначеному цим пунктом порядку (далі - матеріали перевірки), розглядаються комісією такого контролюючого органу з питань розгляду заперечень та пояснень до актів перевірок (далі - комісія з питань розгляду заперечень), яка є постійно діючим колегіальним органом контролюючого органу. Склад комісії та порядок її роботи затверджуються наказом керівника контролюючого органу.

Розгляд матеріалів перевірки здійснюється комісією з питань розгляду заперечень контролюючого органу протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень відповідно до цього пункту (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у запереченнях, додаткових документах та поясненнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

У разі отримання від платника податків у визначеному цим пунктом порядку заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень, контролюючий орган зобов`язаний повідомити платника податків про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки. Таке повідомлення надсилається платнику податків протягом двох робочих днів з дня отримання від нього заперечень та/або додаткових документів і пояснень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду.

Платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника. Безпосередньо під час розгляду матеріалів перевірки платник податку має право надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду.

Відсутність платника податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки.

За результатами розгляду матеріалів перевірки комісія з розгляду заперечень приймає висновок, що є невід`ємною частиною матеріалів перевірки.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу на підставі висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття такого висновку комісією і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків, у порядку, визначеному підпунктом 86.7.1 цього пункту.

Аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що закріпленому у пункті 86.7 статті 86 Податкового кодексу України праву платника податків подати до контролюючого органу заперечення на акт перевірки кореспондує визначений цією ж нормою обов`язок контролюючого органу розглянути такі заперечення, надавши платнику податків відповідь, та врахувати результати розгляду заперечень при прийнятті рішення про визначення грошових зобов`язань.

Як убачається з матеріалів справи, акт перевірки позивачем отримано 22.11.2023, а отже перебіг встановленого пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України строку подання заперечень на акт перевірки розпочався 23.11.2023 та становив 10 робочих днів, тобто закінчився 06.12.2023, оскільки чотири дні у вказаному періоді припадали на вихідні дні.

У зв`язку з викладеним колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач, надіславши 06.12.2023 засобами поштового зв`язку заперечення на акт перевірки, не пропустив передбачений пунктом 86.7 статті 86 Податкового кодексу України строк їх подачі до контролюючого органу, а тому рішення Головного управління ДПС у Сумській області про залишення без розгляду заперечень на акт перевірки, оформлене листом від 26.12.2023 №18145/6/18-28-07-06-05, є протиправною бездіяльністю відповідача.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2023 у справі №810/3270/16, щодо застосування норм права у подібних відносинах.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано і законно задовольнив позовні вимоги.

Щодо законності та обґрунтованості судового рішення в частині стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн, колегія суддів зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За приписами частини третьої статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 зазначено що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі № 810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі № 726/549/19.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Як убачається з матеріалів справи, разом з позовною заявою позивачем надано договір про надання правової допомоги від 04.12.2023 №1, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , а також витяг з реєстру платників єдиного податку №26641; до відповіді на відзив позивачем долучено звіт про обсяг наданих послуг №1 від 09.04.2024 на суму 15000 грн.

Дослідженням договору про надання правової допомоги від 04.12.2023 №1 встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у подальшому «КЛІЄНТ», з однієї сторони, та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю CM №000782), далі «АДВОКАТ», з іншої сторони, уклали цей договір відповідно до якого КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТ приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу щодо оскарження акта фактичної перевірки від 16.11.2023 за №7085/18/19/РРО/ в інтересах Клієнта в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Розділ 4 вказаного договору визначає, що правову допомогу, яка надається адвокатом, клієнт оплачує згідно зі звітом про обсяг наданих послуг, форма, порядок складання/ведення якого та терміни оплати по якому визначається домовленістю між адвокатом та клієнтом. Оплата, вказана є гонораром адвоката за надання правової допомоги та поверненню не підлягає.

У звіті про обсяг наданих послуг №1 від 09.04.2024 зазначено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), у подальшому «КЛІЄНТ», з однієї сторони, та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю CM № 000782), далі «АДВОКАТ», з іншої сторони, затвердили наступний обсяг наданих послуг в рамках договору про надання правової допомоги №1 від 04.12.2023:

1. Надання консультації щодо судової практики, перспектив справи, документів необхідних для підготовки позовної заяви кількість годин 5, вартість 1 години 500 грн, загальна вартість 2500 грн;

2. Підготовка позовної заяви кількість годин 15, вартість 1 години 500 грн, загальна вартість 7500 грн;

3. Підготовка відповіді на відзив по справі №480/2028/24 кількість годин 10, вартість 1 години 500 грн, загальна вартість 5000 грн.

Загальна вартість наданих послуг: 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. Термін оплати: не пізніше ніж через місяць з дня набрання рішення суду законної сили.

Крім того, судом установлено, що первинно у позовній заяві до роз`єднання позовних вимог позивач визначав витрати на правову допомогу у розмірі 20000 грн, однак у подальшому, відповідно до звіту про обсяг наданих послуг №1 від 09.04.2024, позивач вказані витрати зменшив до 15000 грн.

Перевіряючи дані ОСОБА_2 на сайті Єдиного реєстру адвокатів України, суд установив, що дійсно зазначена особа відповідно до свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю CM №000782, має відповідний статут адвоката.

Отже, надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, слід виходити з того, що ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, а також ураховувати, що відповідач проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу заперечував, просив відмовити у її стягненні в повному обсязі.

Враховуючи, що спір виник у правовідносинах, які не є складними, зважаючи на аргументи відповідача про неспівмірність цих витрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн.

Водночас суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що саме бездіяльність відповідача стала підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2025 у справі № 480/2028/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій