Справа № 285/1147/25
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1147/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сташків Т.Б.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

02 липня 2025 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Шидловського В.Б. Капустинського М.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,

представника позивача - Щедрова О.Р.

представника відповідача - Ковальова О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Поліського округу на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Поліського округу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у лютому 2025 року 28.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної екологічної інспекції Поліського округу про визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 19.02.2025.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу від 19.02.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 77-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3060 грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 здійснював роботи з вирізання дерев та здійснював спалювання природної (деревної) рослинності, у тому числі гілок на земельній ділянці сільськогосподарського призначення за межами села Теснівка Брониківської сільської територіальної громади Звягельського району Житомирської області без дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, чим порушив вимоги ст. 27 Закону України «Про рослинний світ». Позивач вважає, що відповідачем не доведено, що подія відбулась саме на землях сільськогосподарського призначення. Спалення листя і деревини відбулося саме в межах меліоративного каналу, а не в межах земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що виключає склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 77-1 КУпАП. Крім того, у оскаржуваній постанові не зазначено, які саме нормативно-правові вимоги порядку спалення насаджень, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, порушено позивачем. Просив позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати.

Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області віж 29 квітня 2025 року позов задоволено, скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення № 128-3.2 від 19.02.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 77-1 КУпАП.

Провадження у справі закрито.

Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Поліського судовий збір.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт зазначив, що позивачем порушено вимоги ст. 27 Закону України «Про рослинний світ», у зв`язку з чим на нього накладено адміністративне стягнення передбачене ч. 1 ст. 77-1 КупАП.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи апеляційної скарги, вказуючи на законність ухваленого рішення та просить його залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу від 19.02.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 77-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3060 грн. за те, що ОСОБА_1 здійснював роботи з вирізання дерев та здійснював спалювання природної (деревної) рослинності, у тому числі гілок на земельній ділянці сільськогосподарського призначення за межами села Теснівка Брониківської сільської територіальної громади Звягельського району Житомирської області без дозволу центрального органу виконавчої влади що забезпечує формування політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, чим порушив вимоги ст. 27 Закону України «Про рослинний світ».

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до частини 2 статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Положеннями частини 1 статті 77-1 КУпАП передбачено, що Випалювання стерні, луків, пасовищ, ділянок із степовою, водно-болотною та іншою природною рослинністю, рослинності або її залишків та опалого листя на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від ста вісімдесяти до трьохсот шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від дев`ятисот до однієї тисячі двохсот шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, інспектором з охорони навколишнього природного середовища Поліського округу Криволамчуком В.М. 19.02.2025 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №128-3.2 ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням норм ст. 27 Закону України «Про рослинний світ», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 77-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3060,00 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з оскаржуваною постановою, ОСОБА_1 11.02.2025 здійснював спалювання природної рослинності на земельній ділянці сільськогосподарського призначення за межами с. Теснівка Брониківської ТГ Звягельського району Житомирської області, без дозволу центрального органу виконавчої влади.

Отже, інспектором визначено, що спалювання залишків сухої рослинності, сухої трави відбувалося на земельній ділянці сільськогосподарського призначення.

Разом з тим, диспозиція частини 1 статті 77-1 КУпАП передбачає, що для випалювання має відбуватися на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Положеннями 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 75 КАС України зазначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що випалювання рослинності та її залишків здійснювалось саме на землях сільськогосподарського призначення, у смугах відводу автомобільних доріг і залізниць, у парках, інших зелених насадженнях та газонів у населених пунктах.

Так, колегія суддів зазначає, що матеріали адміністративного правопорушення не містять доказів щодо спалення рослинності відбувалося саме на землях сільськогосподарського призначення, докази з координатами земельних ділянок було надано у процесі судового розгляду, а на етапі притягнення особи до відповідальності вказаний факт взагалі не досліджувався.

Крім того, у оскаржуваній постанові, відповідачем зазначено, що позивач допустив спалювання залишків сухої рослинності, сухої трави без дозволу.

Однак, вищезазначене не узгоджується з диспозицією частини 1 статті 77-1 КУпАП.

Відповідно до положення норм вказаної статті, для настання відповідальності спалювання залишків рослинності повинно відбуватися без дотримання порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, а не без дозволу, як це зазначив відповідач.

Відповідно до частини 3 статі 27 Закону України «Про рослинний світ», випалювання сухої рослинності або її залишків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 12 серпня 2021 року № 541, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 року за № 1311/36933 затверджено Порядок випалювання сухої рослинності або її залишків.

Відповідно до пункту 2 розділу І цього Порядку, у цьому Порядку терміни вживаються у такому значенні: випалювання сухої рослинності - це контрольоване спалювання рослинного покриву на земельних ділянках, що призводить до його знищення; випалювання залишків сухої рослинності - спалювання спеціально зібраного рослинного матеріалу у відведених для цього місцях; суха рослинність - сукупність рослинних організмів з відмерлою надземною частиною на певній площі їх природного зростання, у тому числі після покосів; рослинний покрив - сукупність рослинних угруповань на певній території.

Згідно з п. 2 розділу ІІ Порядку випалювання сухої рослинності або її залишків, випалювання залишків сухої рослинності допускається у наступних випадках: для приготування їжі (у печі, на мангалі чи за допомогою іншого обладнання), обігріву оселі (дрова, хмиз, брикети); у традиційно-культурних цілях (багаття на Івана Купала, тощо). Таке випалювання здійснюється за попереднім узгодженням місця та часу з органами місцевого самоврядування.

Забороняється проводити будь-які випалювання у вітряну погоду, окрім випалювання залишків сухої рослинності у закритих приміщеннях. Розпалювання багать для випалювання залишків сухої рослинності має проводитись у відповідності до Правил пожежної безпеки в Україні затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2014 року № 1417, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 року за № 252/26697 та інших норм законодавства.

Водночас, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення № 128-3.2 від 19.02.2025 не містить посилання на Порядок випалювання сухої рослинності або її залишків від 18.08.2021 № 541 та відповідачем не зазначено, які його приписи порушено позивачем.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

Отже, принципом презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, колегія суддів вважає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 77-1 КУпАП є не доведеним.

Крім того, стосовно доданих до апеляційної скарги додаткових доказів щодо місця розташування земельної ділянки та її цільового призначення, колегія суддів їх не приймає до розгляду, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До того ж, суд апеляційної інстанції зазначає, що об`єктивна сторона складу правопорушення повинна оцінюватись суб`єктом владних повноважень під час розгляду справи та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підставі для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Поліського округу залишити без задоволення, а рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Шидловський В.Б. Капустинський М.М.