Справа № 320/26077/24
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2025 року м. Київ справа №320/26077/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України»

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України», у якому просить суд:

1. Визнати протиправними дії Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (Код ), що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 інформацію на запити про надання публічної інформації від 29.11.2023 та 08.01.2024 про надання копій наступних документів:

- Протоколу Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.

- Протоколу Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.

2. Зобов`язати Державну установу "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (Код ), надати протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду ОСОБА_1 відповіді на запити про надання публічної інформації від 29.11.2023 та 08.01.2024, та належним чином завірені копії документів, що запитувалися, а саме:

- Протоколу Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.

- Протоколу Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач фактично не надав на запити позивача запитувану інформацію та документи, що є відмовою у наданні запитуваної інформації без зазначення чітких правових підстав для такої відмови, що є протиправним, суперечить вимогам чинного законодавства України і порушує право позивача на отримання інформації.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2024, позовну заяву розподілено судді Жуковій Є.О.

12 червня 2024 року зазначену позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами, суд вбачає, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України та підсудна Київському окружному адміністративному суду.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, предмет та підстави позову, склад учасників спору, суд вбачає наявність підстав для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою від 17 червня 2024 року суд також витребовував від відповідача: - копію запиту позивача з інформацію про дату його отримання; - інформацію про результати розгляду запиту позивача.

Відзиву та витребовуваних документів від відповідача до суду не надходило. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані стороною документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" запит на отримання публічної інформації (Копія запиту від 29.11.2023 р. міститься в матеріалах справи).

Вказаний запит стосувався інформації щодо відкритих торгів з особливостями, які були оголошені 20.10.2023 року (ідентифікатор у системі PROZORRO UA-2023-10-20- 012867-а), код предмета закупівлі за ДК 021:20-5: Апаратура для підтримування фізіологічних функцій організму (лот № 1: 35643 система кохлеарної імплантації: https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2023-10-20-012867-a). Організатором торгів був Відповідач Державна установа «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМН України», який здійснював закупівлю систем кохлеарної імплантації для виконання державної програми.

Як зазначалось у Рішенні Відповідача (як Замовника публічної закупівлі) від 25.10.2023 p. на скаргу учасника, та яка була опублікована на сайті, технічні характеристики предмета закупівлі визначались та затверджувались протоколом Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів та протоколом Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування за бюджетною програмою. Виходячи з медичних показань, відповідно до потреб пацієнтів, що перебувають в черзі, Комісіями були визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників.

Нижче представлена інформація з сайту PROZORRO, також міститься у додатках до позовної заяви:

«UA-2023-10-20-012867-a.c1, b7b068ad2f9942edaf72f95ac67ac691, 23 жовтня 2023 13:49, Пов`язаний об`єкт: 35643 СИСТЕМА КОХЛЕАРНОЇ ІМПЛАНТАЦІЇ

Вивчивши тендерну документацію на закупівлю КОД ДК 021:20-5 АПАРАТУРА ДЛЯ ПІДТРИМУВАННЯ ФІЗІОЛОГІЧНИХ ФУНКЦІЙ ОРГАНІЗМУ (ЛОТ № 1: 35643 СИСТЕМА КОХЛЕАРНОЇ ІМПЛАНТАЦІЇ, ЛОТ № 2: 47374 ЗВУКОВИЙ ПРОЦЕСОР ДЛЯ СИСТЕМИ КОХЛЕАРНОЇ ІМПЛАНТАЦІЇ, побачили, що в Додатку 3 Тендерної документації «ТЕХНІЧНІ ВИМОГИ до предмету закупівлі КОД ДК 021:20-5 АПАРАТУРА ДЛЯ ПІДТРИМУВАННЯ ФІЗІОЛОГІЧНИХ ФУНКЦІЙ ОРГАНІЗМУ (ЛОТ № 1: 35643 СИСТЕМА КОХЛЕАРНОЇ ІМПЛАНТАЦІЇ, ЛОТ № 2: 47374 ЗВУКОВИЙ ПРОЦЕСОР ДЛЯ СИСТЕМИ КОХЛЕАРНОЇ ІМПЛАНТАЦІЇ» вимоги до Лоту №1 35643 СИСТЕМА КОХЛЕАРНОЇ ІМПЛАНТАЦІЇ написані таким чином, що задовольнити їх може сиcтема кохлеарної імплантації лише одного виробника. Шановний Замовнику, з метою розширення кола потенційних учасників, покращення конкурентного середовища та покращення предмету закупівлі просимо розглянути можливість внесення змін до медико-технічних вимог предмета закупівлі по Лоту №1, а саме: - замінити вимогу «Товщина процесору не більше 9,3 мм» на «Товщина процесору не більше 10 мм»; - прибрати вимогу «Наявність бездротової аудіо трансляції за допомогою Bluetooth LE»; - змінити вимогу «можливість введення електрода в завиток на глибину не менше 20 мм» на «можливість введення електрода в завиток на глибину не менше 25 мм»; - змінити вимогу «не менше 16 платинових електродів» на «не менше 19 платинових електродів»; - прибрати вимогу «діаметр електроду не більше 0,8 мм»; - змінити вимогу «загальна довжина корпусу імплантату з котушкою не більше 56,2 мм» на «загальна довжина корпусу імплантату з котушкою не більше 52 мм»; - прибрати вимогу «Товщина імплантату не більше 4,5 мм»; - змінити вимогу «ширина корпусу імплантату не більше 25 мм.» на «ширина корпусу імплантату не більше 31 мм.»; - змінити вимогу «можливість проведення обстеження пацієнтів, що про імплантовані, на обладнанні ядерно-магнітного резонансу до 3 Тесла без хірургічного втручання» на «можливість проведення обстеження пацієнтів, що про імплантовані, на обладнанні ядерно-магнітного резонансу до 1,5 Тесла без хірургічного втручання».

Рішення замовника: Вимога не задоволена, 25 жовтня 2023 10:54

Доброго дня! Державна установа «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМН України» здійснює закупівлю систем кохлеарної імплантації для виконання державної програми. Технічні характеристики предмета закупівлі визначаються та затверджуються протоколом Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів та протоколом Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування за бюджетною програмою. Виходячи з медичних показань, відповідно до потреб пацієнтів, що перебувають в черзі, Комісіями визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників. Отже, технічні вимоги предмета закупівлі є конкурентними, дозволяють взяти участь у закупівлі декільком виробникам, тому не будуть змінені. Замовником повністю дотримано вимоги законодавства України зокрема принципи здійснення публічних закупівель».

Таким чином, посилаючись на вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», у своєму запиті на отримання публічної інформації від 29.11.2023 Позивач просив надати наступну інформацію та документи:

1. Протокол Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьєва В.

2. Протокол Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьєва В.

На вищевказаний запит Позивач отримав лист-відповідь Відповідача, за вих. № 224-к від 06.12.2023, у якому було зазначено наступне:

«Щодо розгляду Вашого запиту на отримання публічної інформації від 29.11.2023 року на підставі ч. 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» повідомляємо Вас, що строк розгляду Вашого запиту продовжено до 20 робочих діб у зв`язку з тим, що Ваш запит потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, детальної перевірки відсутності інформації з обмеженим доступом у запитуваній у запиті інформації (документах), перевірки чи віднесена ця інформація (документи) до публічної інформації згідно визначенням статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та чи є Державна установа розпорядником інформації згідно статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» з метою недопущення порушення прав третіх осіб та чинного законодавства...».

08.01.2024 року, не отримавши повної відповіді від Відповідача на свій запит від 29.11.2023, Позивач повторно звернувся до Відповідача з тим самим запитом та посиланням на лист Відповідача за вих. № 224-к від 06.12.2023.

17 січня 2024 року на електронну пошту Позивача Відповідач надіслав лист за вих. № 12-к від 17.01.2024 р., у якому серед іншого було зазначено наступне:

«Документи, що є предметом Вашого запиту є внутрівідомчою службовою кореспонденцією, що пов`язана з розробкою напрямку діяльності установи. У них, міститься службова інформація. Законодавством визначено, що службова інформація є публічною інформацією з обмеженим доступом. Згідно зазначеного, Інститут не має право надавати вказані документи на підставі запиту на отримання публічної інформації».

Вважаючи відмову Відповідача надати запитувану інформацію із зазначених вище підстав та обставин протиправною, та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України, позивач звертається до суду з цим позовом за захистом свого права на отримання інформації.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Згідно з частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 3 та ст. 8 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Таке конституційне обмеження прав особи збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію узгоджується з положеннями пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, в яких зазначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Закон України «Про інформацію» регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації та передбачає, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію. Надання доступу до інформації, усунення порушень права на інформацію та оскарження відмови або бездіяльності щодо надання інформації здійснюються відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Право на інформацію, створену в процесі діяльності фізичної чи юридичної особи, суб`єкта владних повноважень або за рахунок фізичної чи юридичної особи, Державного бюджету України, місцевого бюджету, охороняється в порядку, визначеному законом (статті 5, 7 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до ст.ст. 20 та 21 Закону України «Про інформацію» за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом. Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

До інформації з обмеженим доступом не можуть бути віднесені такі відомості:

1) про стан довкілля, якість харчових продуктів і предметів побуту;

2) про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні ситуації, що сталися або можуть статися і загрожують безпеці людей;

3) про стан здоров`я населення, його життєвий рівень, включаючи харчування, одяг, житло, медичне обслуговування та соціальне забезпечення, а також про соціально-демографічні показники, стан правопорядку, освіти і культури населення;

4) про факти порушення прав і свобод людини, включаючи інформацію, що міститься в архівних документах колишніх радянських органів державної безпеки, пов`язаних з політичними репресіями, Голодомором 1932-1933 років в Україні та іншими злочинами, вчиненими особами, які брали участь або сприяли реалізації російської імперської політики, представниками комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів;

5) про незаконні дії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб;

5-1) щодо діяльності державних та комунальних унітарних підприємств, господарських товариств, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі або територіальній громаді, а також господарських товариств, 50 і більше відсотків акцій (часток) яких належать господарському товариству, частка держави або територіальної громади в якому становить 100 відсотків, що підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до закону;

5-2) про використання публічних коштів розпорядниками та одержувачами коштів державного і місцевих бюджетів, суб`єктами господарювання державної і комунальної власності, органами Пенсійного фонду та Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, що підлягають обов`язковому оприлюдненню відповідно до закону;

6) інші відомості, доступ до яких не може бути обмежено відповідно до законів та міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 1 вищезгаданого Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах (ст. 4 Закону):

1) прозорості та відкритості діяльності суб`єктів владних повноважень;

2) вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом;

3) рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (крім випадків, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про основи національного спротиву"). Не може бути також обмежено доступ до інформації про наявність у фізичних осіб податкового боргу. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

Обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

У силу ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.

Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв`язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис.

З аналізу статті 6 Закону України № 2939-VI вбачається можливість розпорядника інформації обмежувати доступ до запитуваної інформації виключно при дотриманні визначених вимог. Тобто, розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. Лише тоді дана відмова буде вважатися обґрунтованою та такою, що здійснена у відповідності до норм Закону України № 2939-VI (Постанова КАС у складі Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі № 820/5938/16).

Належність запитуваної інформації до службової на підставі статті 9 Закону N 2939-VI не є єдиною підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається за умови застосування її розпорядником у сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону N 2939-VI. Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 22 Закону N 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі, встановлені шляхом застосування "трискладового тесту", передбаченого частиною другою статті 6 Закону N 2939-VI. Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова у доступі до публічної інформації є необґрунтованою (Постанова від 24.01.2019 № 9901/510/18 Великої Палати Верховного Суду).

Як слушно зазначає ЄСПЛ, право на свободу вираження поглядів (зокрема й право одержувати і передавати інформацію та ідеї) може бути обмеженим, однак такі винятки мають тлумачитися суворо (вузько), а необхідність будь-яких обмежень має бути переконливо доведена (Stoll проти Швейцарії ([ВП], § 101, повторено у Morice проти Франції ([ВП], § 124) та Pentikдinen проти Фінляндії ([ВП], § 87).

Суд наголошує на тому, що обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений, а тому відмова Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України» надати запитувану інформацію лише з підстави, що документи, що є предметом запиту Позивача, а саме: Протокол Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа ОСОБА_2 , Протокол Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В., є внутрівідомчою службовою кореспонденцією, що пов`язана з розробкою напрямку діяльності установи, а відповідно до Закону службова інформація є публічною інформацією з обмеженим доступом, і тому Інститут не має право надавати вказані документи на підставі запиту на отримання публічної інформації, є необґрунтованою, оскільки Відповідач усе ще може надати з документів інформацію, доступ до якої необмежений, при цьому не надаючи з документів інформацію, що має обмежений доступ.

Окрім того, ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень, однак не зобов`язує, що така інформація в обов`язковому порядку вважається чи повинна вважатися службовою в розумінні ст. 6 вищезгаданого Закону.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 248 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За висновками Європейського Суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, заява №38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які Конституцією України віднесені до компетенції цього органу державної влади.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративний суд, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Аналіз приписів КАС України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Так, суди зобов`язані відповідно до частини першої статті 129 Конституції України вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини як мінімальних стандартів демократичного суспільства. Принцип законності, який є складовою верховенства права, у розумінні ЄСПЛ, має бути заснованим на визнанні і прийнятті людини, її прав та свобод, як найвищої цінності, тобто, за своїм змістом мати характер правозаконності. ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що вислів «згідно із законом» означає, зокрема, що закон не повинен суперечити принципу верховенства права.

Суд зобов`язаний застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України. Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Тож, з огляду на ч. 2 ст. 9 КАС України, де йдеться про те, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне обрати такий спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права позивача, та задовольнити позовні вимоги в наступній редакції:

- Визнати протиправними дії Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (Код ), що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 інформацію на запити про надання публічної інформації від 29.11.2023 та 08.01.2024 про надання копій наступних документів: Протоколу Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа ОСОБА_2 ; Протоколу Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.

- Зобов`язати Державну установу "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (Код ) повторно розглянути запити ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 29.11.2023 та 08.01.2024 про надання копій наступних документів: Протоколу Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.; Протоколу Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В. з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні по справі № 320/ 26077/24.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Варто також враховувати п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору(частина третя статті 139 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з даним позовом до Київського окружного адміністративного суду Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) відповідно до платіжної інструкції від 06.02.2024 року.

Отже, у силу приписів статті 139 КАС України, сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) підлягає відшкодуванню на користь Позивача за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача, який приймав спірне рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Державної установи "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (Код ), що виявилися у відмові надати ОСОБА_1 інформацію на запити про надання публічної інформації від 29.11.2023 та 08.01.2024 про надання копій наступних документів: Протоколу Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа ОСОБА_2 ; Протоколу Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.

3. Зобов`язати Державну установу "Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України" (Код ) повторно розглянути запити ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 29.11.2023 та 08.01.2024 про надання копій наступних документів: Протоколу Комісії з розробки вихідних даних для закупівлі лікарських засобів, виробів медичного призначення та виробів медичної техніки, щодо закупівлі лікарських засобів, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, з урахуванням порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В.; Протоколу Спеціального засідання Комісії з визначення характеристик та типів пристроїв для імплантації та відбору пацієнтів (дітей та дорослих) для проведення імплантаційного слухопротезування, яким визначені та затверджені технічні характеристики пристроїв для імплантаційного слухопротезування, за рахунок порівняння параметрів трьох виробників з усіма додатками, на який у системі PROZORRO посилається уповноважена особа Терентьева В. з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні по справі № 320/ 26077/24.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної академії медичних наук України».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.