Справа № 580/3417/25
Суддя: Альона КАЛІНОВСЬКА
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року справа № 580/3417/25
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Каліновської А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України про визнання відмови та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства культури та стратегічних комунікацій України (далі відповідач), в якому позивач з урахуванням уточненого позову просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у погодженні науково-проектної документації «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 » (коригування);

- визнати протиправною бездіяльність щодо внесення (забезпечення внесення) до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва інформації про погодження зазначеної проектної документації;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути подану позивачем науково-проектну документацію та погодити проекту документацію об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 » (коригування), розроблену ОСОБА_2 , шляхом внесення відповідного запису (висновку про погодження) до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на її звернення про погодження науково-проектної документації об`єкту «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 » (коригування) листом Міністерства культури та стратегічних комунікацій України повідомлено позивача щодо відсутності правових підстав для погодження проектної документації, оскільки прийняті архітектурні рішення порушують традиційних характер середовища і вимог НПД м. Звенигородки. Позивач вважає таку відмову відповідача необґрунтованою, незаконною, а бездіяльність щодо прийняття рішення про погодження проекту документацію об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по проспекту Шевченка, 67, м. Звенигородка» (коригування), розроблену ОСОБА_2 шляхом внесення відповідного запису (висновку про погодження) до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва протиправною та такою, що порушує її законні права та інтереси.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, просив суд у його задоволенні відмовити, надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що об`єкт проєктування за адресою м. Звенигородка, просп. Шевченка, 67 розташований в межах історичного ареалу м. Звенигородка, в зоні регулювання забудови І-ї категорії, межі та режими яких визначено у науково проєктній документації: «Історико-архітектурний опорний план м. Звенигородка Черкаської області з визначенням меж і режимів використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів», що затверджена наказом Міністерства культури України від 20.11.2019 р. № 885 (далі НПД м.Звенигородка). Згідно з НПД м. Звенигородки, Черкаської області ділянка, де планується розміщення проектованої будівлі, розташовується на ділянці втраченої значної споруди «Преображенський собор», 20-ті роки ХІХ ст. поч. ХХ ст., а також поряд з охоронною зоною пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк Перемога», просп.Шевченка, 63, взятий під охорону держави рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 21.11.1984 №354. У зоні регулювання забудови не дозволяється розміщувати нові промислові підприємства, транспортні, складські та інші споруди, що створюють значні вантажні потоки, забруднюють повітряний та водний басейни, вогне - та вибухонебезпечні об`єкти, а також об`єкти, що є дисгармонійними до середовища, яке охороняється. Будівництво, реконструкція, земляні та інші роботи в зоні регулювання забудови можуть здійснюватися лише за проєктами, погодженими з органами охорони культурної спадщини: в разі, якщо ділянка розташовується в межах історичного ареалу - в Міністерстві культури та стратегічних комунікацій України, а якщо поза його межами - місцевим пам`ятко-охоронним органом. На території зони регулювання забудови І категорії гранична висота нових будівель і споруд не повинна перевищувати 9 метрів від рівня поверхні ділянки. На цих територіях має зберігатися переважно садибний характер забудови. Враховуючи вищевказане, та те що прийняті архітектурні рішення порушують традиційний характер середовища і вимоги НПД м. Звенигородки, відповідач листом від 18.11.2024 №11/13/1687-24 було відмовлено ОСОБА_1 у погодженні проєктної документації на об`єкт: «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 «Коригування».

Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ОСОБА_1 є замовником проекту будівництва торговельного центру за адресою: АДРЕСА_1 .

Проектну документацію об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 » (коригування) розроблено архітектором ОСОБА_2 та зареєстровано в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) за №PD01:5619-7966-3528-9371 (шифр 593346330) від 21.07.2024.

Позивачем подано та зареєстровано через систему ЄДЕССБ заяву від 29.10.2024 №AW01:8939-7047-8556-9024, яка зареєстрована у Міністерстві культури та стратегічних комунікацій України за вх. №1353/11-24.

Відповідач листом від 18.11.2024 №11/13/1687-24 повідомив позивача щодо відсутності правових підстав для погодження проектної документації, оскільки прийняті архітектурні рішення порушують традиційних характер середовища і вимог НПД м. Звенигородки.

Позивач вважаючи протиправною відмову відповідача щодо прийняття рішення про погодження проекту документацію об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 » (коригування), розроблену ОСОБА_2 шляхом внесення відповідного запису (висновку про погодження) до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами четвертою, п`ятою вищенаведеної норми Основного Закону України встановлено, що культурна спадщина охороняється законом. Держава забезпечує збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність, вживає заходів для повернення в Україну культурних цінностей народу, які знаходяться за її межами.

Конституція України також закріплює за кожним обов`язок не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки (стаття 66).

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулює Закон України «Про охорону культурної спадщини» у преамбулі до якого зазначено, що об`єкти культурної спадщини, які знаходяться на території України, у межах її територіального моря та прилеглої зони, охороняються державою. Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини»:

- історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України;

- історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування та форму забудови, типові для певних культур або періодів розвитку;

- об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

- пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України; історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку.

Суд звертає увагу й на те, що Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства» від 19 вересня 2013 року № 581-VII Україною ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції стосовно:

- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;

- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти b), c), d) статті 1 Конвенції).

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти a), b), e), f), g) цієї статті Конвенції).

Отже, згідно з вищенаведеними приписами правових норм національного законодавства і положень актів міжнародного права, ратифікованих Україною, культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність, до яких Закон України «Про охорону культурної спадщини» відносить й території, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність, зокрема, історичні ареали населених місць.

Збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їхньому руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема, у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь є одним із пріоритетних та головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

При цьому Україною взято міжнародне зобов`язання визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості, визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на її території як в цілому, так і у певних населених пунктах - історичних населених містах України.

Із матеріалів справи судом встановлено, що позивачем подано та зареєстровано через систему ЄДЕССБ заяву від 29.10.2024 №AW01:8939-7047-8556-9024, яка зареєстрована у Міністерстві культури та стратегічних комунікацій України за вх. №1353/11-24.

Відповідач листом від 18.11.2024 №11/13/1687-24 повідомив позивача щодо відсутності правових підстав для погодження проектної документації, оскільки прийняті архітектурні рішення порушують традиційних характер середовища і вимог НПД м. Звенигородки.

Разом з цим, відповідно до змісту ст. 6-1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлюється також порядок надання дозволів, погоджень і висновків органами охорони культурної спадщини, який полягає в наступному. Дозволи, погодження і висновки, передбачені цим Законом, надаються органами охорони культурної спадщини безоплатно. Рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку приймається органом охорони культурної спадщини протягом одного місяця з дня подання фізичною чи юридичною особою відповідних документів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, у даному випадку Міністерством культури та стратегічних комунікацій України всупереч вищенаведених норм законодавства не прийняло жодного рішення про надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку за результатами розгляду заяви позивача від 29.10.2024 №AW01:8939-7047-8556-9024 (вх. №1353/11-24 від 29.10.2024).

Тому суд зазначає, що у даному випадку Міністерство культури та стратегічних комунікацій України не вчиняло дій щодо надання або про відмову в наданні дозволу, погодження чи висновку, чим допустив протиправну бездіяльність через не прийняття жодного з рішень, передбачених Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки протиправна бездіяльність відповідача полягає у прийнятті ним жодного з тих рішень, які передбачені Законом України «Про охорону культурної спадщини», у визначений законом строк, отже належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 29.10.2024 №AW01:8939-7047-8556-9024 (вх. №1353/11-24 від 29.10.2024) про погодження проектної документації та за наслідками її розгляду прийняти відповідне рішення, відповідно, позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача погодити проекту документацію об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по проспекту Шевченка, 67, м. Звенигородка» (коригування) шляхом внесення відповідного запису (висновку про погодження) до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва- є передчасними та задоволенню не підлягають.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а тому позов належить задовольнити частково.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерством культури та стратегічних комунікацій України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 №AW01:8939-7047-8556-9024 (вх. №1353/11-24 від 29.10.2024) про погодження проектної документації об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по АДРЕСА_1 » (коригування).

Зобов`язати Міністерство культури та стратегічних комунікацій України (01601, м.Київ, вул. Івана Франка, 19; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) №AW01:8939-7047-8556-9024 (вх. №1353/11-24 від 29.10.2024) про погодження проектної документації об`єкта «Нове будівництво торговельного центру по проспекту Шевченка, 67, м. Звенигородка» (коригування) та прийняти рішення по суті, з урахуванням правової оцінки суду, наданої у цьому рішенні.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства водних ресурсів (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 8; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альона КАЛІНОВСЬКА