Справа № 260/7116/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/7116/24 пров. № А/857/1092/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (суддя Гаврилко С.Є., м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови перерахунку пенсії ОСОБА_1 , виходячи із 66% сум грошового забезпечення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , виходячи із 66% сум грошового забезпечення з моменту звернення з відповідною заявою 27.12.2023 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та отримує пенсію згідно з Законом України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон України № 2262-ХІІ). З часу призначення пенсії його нарахування проводилося в розмірі 66% грошового забезпечення. Проте після перерахунку пенсії з 01 січня 2008 року відповідач протиправно застосував відсоткове значення 61% сум грошового забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що редакція статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" станом на 01 січня 2008 року не передбачала збільшення пенсій за вислугу років на 5% суми грошового забезпечення, що враховувалась для обчислення пенсій, а тому під час перерахунку пенсій за вислугу років з 01 січня 2008 року вказане підвищення не враховувалося. Таким чином, право позивача на отримання пенсії за вислугою років визначеної законодавством не порушене, а зміст та обсяг досягнутих ним соціальних гарантій не звужено.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ, з 15 грудня 2000 року.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 24 квітня 1994, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3) (а.с. 6).

На момент призначення пенсії позивачу, пенсію встановлено у розмірі 66% від грошового забезпечення, виходячи з загальної вислуги - 22 роки та з врахуванням збільшення пенсії на 5% як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 3 категорії.

Згідно розрахунку пенсії позивача на 01 січня 2007 року основний розмір пенсії позивача складає 66% грошового забезпечення (а.с. 10).

Згідно розрахунку пенсії позивача на 01 січня 2008 року основний розмір пенсії позивача складає 66% грошового забезпечення (а.с. 11).

Згідно розрахунку пенсії позивача на 01 березня 2024 року основний розмір пенсії позивача складає 61% грошового забезпечення (а.с. 12).

На звернення позивача від 27 грудня 2023 року щодо здійснення перерахунку пенсії виходячи з 66% грошового забезпечення, відповідач листом від 30 січня 2024 повідомив про те, що за матеріалами пенсійної справи позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ, з 15 грудня 2000 року. Оскільки чинною редакцією статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" станом на 01 січня 2008 року не передбачала збільшення пенсій за вислугу років на 5% суми грошового забезпечення, що враховувалась для обчислення пенсій, а тому під час перерахунку пенсій за вислугу років з 01 січня 2008 року вказане підвищення не враховувалося (а.с.а.с. 25-27).

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з з відповідним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах і підрозділах цивільного захисту, визначено Законом України № 2262-ХІІ.

Відповідно до статті 13 частини 1 пункту "а" Закону України № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно із статтею 13 частиною 1 пунктом "в" Закону України № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, особам, зазначеним у пунктах "а" і "б" цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 13 частиною 2 Закону України № 2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, встановлено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

З набранням чинності Законом України №3591-IV (29.04.2006) нова редакція пункту "в" частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ не передбачала вказаної 5-відсоткової доплати особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорій 2, 3 і 4.

Перерахунок призначених відповідно до Закону України № 2262-ХІІ пенсій визначено статтею 63 цього Закону (у редакції, чинній на час проведення перерахунку пенсії позивачу з 01 січня 2008 року), відповідно до частин 1, 2 та 3 якої, перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням у дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.

Зі змісту викладених норм слідує, що відсотковий розмір пенсії до відповідних сум грошового забезпечення при її призначенні встановлюється статтею 13 Закону України №2262-ХІІ саме на час призначення пенсії. Натомість розміри складових грошового забезпечення, з яких обчислюється пенсія при її перерахунку на підставі статті 63 Закону України № 2262-ХІІ, визначаються на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Водночас, відсоткове співвідношення раніше призначеної відповідно до статті 13 Закону України № 2262-ХІІ пенсії до відповідних сум грошового забезпечення є сталим, оскільки установлюється на день призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 у зразковій справі №240/5401/18 прийшла до переконання, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону №2262-XII на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з матеріалами справи, пенсія призначена позивачу відповідно до статті 13 частини 1 пунктів "а", "в" Закону України №2262-ХІІ, а її розмір складав 66% від грошового забезпечення, у тому числі 5% - збільшення розміру пенсії на підставі статті 13 частини 1 пункту "в" цього Закону як особі, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесена до категорії 3.

Стаття 13 Закону України № 2262-ХІІ у редакції Закону України № 3591-IV не передбачала вказаної 5-відсоткової доплати особам, що брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 2. Проте застосування органом Пенсійного фонду України при перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону України № 2262-ХІІ у редакції Закону України № 3591-IV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій. До того ж, статтею 58 Конституції України закріплено принцип незворотності нормативно-правових актів у часі.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що при перерахунку пенсії позивача з 01 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону України № 2262-ХІІ на основі постанов № 103 і 704 немає підстав для застосування механізму нового обчислення пенсії за нормами частини першої статті 13 цього Закону, яка застосовується саме при першому призначенні пенсії. При перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір пенсії, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке було визначене при її призначенні, є незмінним.

Отже, розрахунок відсотку грошового забезпечення відповідно до статті 13 частини 1 пункту "а" Закону України № 2262-ХІІ в розмірі 61%, без врахування статті 13 частини 1 пункту "в" Закону України № 2262-ХІІ, у редакції чинній на час призначення позивачу пенсії, відповідно до якого позивачу як особі, яка брала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 2, грошове забезпечення збільшується на 5%, не узгоджується із вимогами законодавства.

Апеляційний суд резюмує, що застосування відповідачем при перерахунку пенсії позивача положень статті 13 Закону № 2262-ХІІ у редакції Закону України № 3591-IV є протиправним, оскільки ця норма стосується призначення нових, а не перерахунку раніше призначених пенсій.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 200/7786/19-а.

Як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана належна правова оцінка.

Інших доводів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року у справі № 260/7116/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська