Справа № 580/6978/24
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6978/24 Суддя першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Епель О.В.

Карпушової О.В.

При секретарі: Масловській К.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі - відповідач, 2 ДПРЗ ГУ ДСНС у Черкаській області) про:

- визнання протиправною бездіяльності 2 ДПРЗ ГУ ДСНС у Черкаській області щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного розрахунку при звільненні;

- зобов`язання 2 ДПРЗ ГУ ДСНС у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.07.2023 по 24.05.2024 включно.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 позовну заяву повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Такий висновок суду обґрунтований тим, що грошове забезпечення на картковий рахунок позивача надійшло 25.05.2024, а із вказаним позовом останній звернувся до суду лише 15.07.2024, тобто поза межами встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України місячного строку. Крім того, суд підкреслив, що хоча пропуск строку у період з 21.06.2024 по 28.06.2024 мав місце з поважних причин через перебування позивача на стаціонарному лікуванні, однак щодо періоду з 29.06.2024 і по 15.07.2024 ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б свідчили про поважність причин його пропуску.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до Черкаського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано усталену практику Верховного Суду щодо неможливості обмеження права на заробітну плату будь-яким строком. Зауважує, що норми ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) після внесення до них змін встановлюють тримісячний строк звернення до суду із вказаним позовом, а не місячний, як помилково зазначив суд першої інстанції. Окрім наведеного наголошує, що у період з 21.06.2024 по 28.06.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, а після цього приймав лікувальні препарати ще протягом трьох тижнів, що з огляду на психологічно-емоційний стан перешкоджало ОСОБА_1 звернутися до суду раніше 15.07.2024. Також підкреслює, що за численними висновками Верховного Суду строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає три місяці і цей строк позивачем пропущено не було.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - зміні, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.02.2024 у справі №580/101/24, що залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2024, відповідач 25.05.2024 на картковий рахунок позивача перерахував недоплачене грошове забезпечення в сумі 82 370,85грн.

Крім того, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2024 у справі №580/10034/23, яке набрало законної сили 06.02.2024, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за період з 10.06.2023 до 26.07.2023.

Оскільки відповідач вчасно не провів повний розрахунок, то позивач звернувся із вказаним позовом про стягнення середнього заробітку за період з 27.07.2023 до 24.05.2024 включно.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху з підстав пропуску останнім строку звернення до суду, передбаченого ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки доказів на підтвердження поважності причин його пропуску за період з 25.06.2024 по 15.07.2024 не надано.

На виконання вимог ухвали суду позивачем було направлено на адресу суду першої інстанції заяву про поновлення пропущеного строку. Указана заява обґрунтована тим, що позивач з 21.06.2024 по 28.06.2024 перебував на стаціонарному лікуванні, по завершенню якого приймав лікувальні препарати протягом трьох тижнів, а відтак не мав часу подати позовну заяву протягом встановленого строку. Також у заяві зазначено, що позивач вважав, що має три місяці на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки не володів інформацією про зміну судової практики, а такий строк ним пропущено не було.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 позовна заява була повернута позивачу з підстав, наведених вище.

Надаючи оцінку відповідним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому згідно ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини 5 статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.02.2021 у справі №240/532/20.

Відтак спірні правовідносини, всупереч посиланням апелянта, положеннями ст. 233 КЗпП України не регулюються, що робить нерелевантною практику Верховного Суду щодо застосування указаної статті КЗпП України, на яку посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі. Крім того, указана постанова Верховного Суду у справі №240/532/20 ухвалена пізніше постанов, на які посилається позивач в апеляційній скарзі.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується позивачем і наголошується судом першої інстанції, дата, з якої ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав, є дата проведення з ним розрахунку - 25.05.2024.

Колегія суддів, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.09.2020 у справі №420/5945/19, вважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками.

Як було зазначено вище, за загальним правилом, визначеним у статті 122 КАС України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, як правильно підкреслено судом першої інстанції, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду, починаючи з 29.06.2024 по 15.07.2024.

Колегією суддів враховується, що Черкаський окружний адміністративний суд обґрунтовано вказав на те, що період перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні з 21.06.2024 по 28.06.2024, що підтверджується виписним епікризом від 28.06.2024 №41, є поважною причиною пропуску строку звернення до суду щодо вказаного періоду. Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що будь-яких поважних, підтверджених належними і допустимими доказами, причин неможливості звернення до суду невідкладно після 28.06.2024 позивачем не надано.

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 протягом трьох тижнів після закінчення стаціонарного лікування приймав ліки та перебував у поганому психологічно-емоційному стані, а відтак не мав необхідної концентрації для звернення до суду із вказаним позовом, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до моменту початку стаціонарного лікування позивач мав більше 25 днів для підготовки та подання цієї позовної заяви, позаяк був обізнаний як про виплату недоплаченої суми грошового забезпечення 24.05.2024, так і про правове регулювання спірних правовідносин, оскільки вже був ініціатором спору у справі № 580/10034/23 щодо аналогічних за змістом правовідносин, однак за інший період.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19, та Верховного Суду, що викладені у постанові від 20.07.2022 у справі №204/3645/20, за якими строк звернення до суду із вказаним позовом становить три місяці, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки сформульовані щодо спорів за правилами цивільного судочинства, а відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі №240/532/20, установлений у ч. 1 ст. 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, у межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, виходячи із викладених правових позицій, з цим позовом до суду позивач мав звернутися в місячний строк з моменту, коли дізнався (мав дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 28.03.2025 у справі № 360/572/21, а також у постанові від 19.05.2025 у справі № 380/1794/24.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду із вказаним позовом 15.07.2024.

Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк (п. 1); у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (п. 9).

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Таким чином, при зверненні 15.07.2024 до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, а відтак остання підлягає поверненню, на чому було правильно наголошено судом першої інстанції.

Однак, Черкаським окружним адміністративним судом не враховано, що оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, то суд повинен був повернути позовну заяву на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України (у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу), а не п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України (якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк).

У зв`язку з викладеним оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає зміні у мотивувальній частині шляхом зазначення іншої правової підстави для повернення позовної заяви, передбаченої ч. 4 ст. 169 КАС України.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлені вище обставини правильності за своєю суттю постановленої судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, однак помилковості її висновків про необхідність повернення позовної заяви на підставі пункту першого, а не пункту дев`ятого частини четвертої статті 169 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни її мотивувальної частини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні судового рішення неправильно застосовані норми процесуального права, у зв`язку з цим вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - змінити у мотивувальній частині.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 242-244, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року - змінити у мотивувальній частині.

В іншій частині ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 328-331 КАС України.

Повне рішення виготовлено 01 липня 2025 року.

Суддя-доповідач: В.В. Файдюк

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова