Справа № 440/5511/24
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 р. Справа № 440/5511/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 23.12.24 у справі № 440/5511/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі за текстом також відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за листопад, грудень 2022 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі у період дії воєнного стану за листопад, грудень 2022 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць за листопад 2022 року.

Зобов`язано Військову частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць за листопад 2022 року.

В решті вимог позов залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається виключно на те, що при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення до суду суд першої інстанції не застосував приписи ст. 233 КЗпП України, що призвело ухвалення незаконного рішення по суті спірних правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без розгляду.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як убачається із записів військового квитка серії НОМЕР_2 від 26.11.1993 (а.с. 11), на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 за №69/2022 "Про загальну мобілізацію" був призваний на військову службу в ЗСУ, а Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 30.08.2022 №232 солдат ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 30.08.2022, зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення, на харчове забезпечення з 31.08.2022 і вважався таким, що з 30.08.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою кулеметника розвідувального взводу стрілецького батальйону (зворот а.с. 14).

Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 20.09.2022 за №255 (по стройовій частині) відповідно до підпункту 15 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 (зі змінами), солдата ОСОБА_1 , кулеметника розвідувального взводу стрілецького батальйону увільнено від займаної посади і зараховано в розпорядження командира В/ч НОМЕР_1 (зворот а.с. 14).

Відповідно до Наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 22.01.2023 №22 (по стройовій частині) вважати таким, що вибув з н.п. Красне солдата ОСОБА_1 , колишнього кулеметника розвідувального взводу стрілецького батальйону призначеного наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) №9-РС від 17.01.2023 на посаду водія мінометного взводу мінометної батареї в/ч НОМЕР_3 вважати таким, що вибув до нового місця служби з 22.01.2023 виключити зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення (зворот а.с. 15).

Представник позивача у позові зазначив, що у зв`язку з перебуванням на військовій службі на період дії воєнного стану позивач набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 30000 грн відповідно до Постанови КМ від 28.02.2022 за №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на військовій службі починаючи з 24.02.2022 по 01.02.2023.

Разом з тим позивач зазначає, що відповідачем не здійснювалася у повному обсязі виплата додаткової грошової винагороди відповідно до зазначеної постанови Уряду у листопаді - грудні 2022 року.

На адвокатський запит адвоката Мандрика В.В. від 04.03.2024, зокрема, з приводу надання інформації та документів (їх засвідчених копій) щодо нарахованих та виплачених ОСОБА_1 сум грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМ №168 від 28.02.2022 за весь період військової служби у В/ч НОМЕР_1 (а.с. 12) відповідач листом від 21.03.2024 за №2/7-451 повідомив, що станом на дату листа ОСОБА_1 не проходить службу у В/ч НОМЕР_1 . До листа, серед іншого, надано довідку про розміри грошового забезпечення (витяг з карток особових рахунків) за 2022-2023 рік щодо військовослужбовця В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 із вказаними основними та додатковими видами грошового забезпечення від 20.03.2024 за №1197 (а.с. 32).

Такі фактичні обставини спонукали позивача звернутися до суду з позовом у цій справі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позивач має право на отримання спірної додаткової винагороди, проте відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за листопад 2022 року додаткову винагороду (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 30 000,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами першою-третьою статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з абзацами 1, 2 частини 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (надалі Порядок №260).

Згідно з пунктами 2, 3 розділу I Порядку №260 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є, зокрема, накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 17 розділу I Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і дотепер.

Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та від 24.02.2022 за №69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №168, пунктом 1 якої, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (надалі - Постанова №168).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України №793 від 07.07.2022 до Постанови № 168 були внесені зміни, згідно з якими Постанову №168 доповнено пунктом 21 такого змісту:

21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом 2 Постанови №793 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Так, з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 №248/1217, від 25.03.2022 №248/1298, від 18.04.2022 №248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) у формі телеграм (діяли до 01.06.2022),

У подальшому Міністром оборони України прийнято Окреме доручення №912/з/29 від 23.06.2022, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.

Відповідно до пункту 2 Окремого доручення №912/з/29, на період дії воєнного стану військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Згідно з пунктом 5 вказаного Окремого доручення, виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить на користь висновку про те, що підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 30 000,00 грн є відповідні накази командирів (начальників) військових частин, в яких проходить службу військовослужбовець. При цьому, така виплата має здійснюватися військовослужбовцям на період дії воєнного стану та без прив`язки до безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної без пеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів.

З доданої до відзиву на позов копії довідки від 20.03.2024 №1197, складеної командиром В/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 та начальником фінансового органу ОСОБА_3 (а.с. 32), та такої ж копії, доданої до позову (а.с. 15), убачається, що ОСОБА_1 за листопад 2022 року додаткова винагорода складає не нараховувалася та складає 0,00 грн.

Представник відповідача у відзиві, обґрунтовуючи відсутність підстав для виплати додаткової винагороди за листопад 2022 року, з посиланням на пункт 3 Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 зазначав, що за відсутності документів, які підтверджують здійснення військовослужбовцем заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовці не включаються до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168. Позивачем та його представником у позовній заяві не наведено жодних доказів здійснення ОСОБА_1 у спірний період заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Перевіряючи доводи представника з цього приводу, суд з аналізу пункту НОМЕР_4 Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022 з`ясував, що цей пункт деталізує перелік документів, які підтверджують факти безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів, на підставі яких такі військовослужбовці набувають право на отримання щомісячної додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, передбаченої пунктом 2 цього Окремого доручення.

У свою чергу право на виплату щомісячної додаткової винагороди у розмірі 30 000,00 грн, на яку претендує позивач, обумовлене, як вже зазначено судом вище, лише обставинами перебування особи на військовій службі у період дії воєнного стану та у статусі військовослужбовця Збройних Сил України.

Матеріалами справи підтверджуються обставини відповідності позивача у спірний період листопад 2022 року наведеним вище умовам.

Відтак суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними доводи представника В/ч НОМЕР_1 щодо необхідності підтвердження здійснення ОСОБА_1 у листопаді 2022 року заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, оскільки такі доводи не узгоджуються з вимогами профільного законодавства.

Тож зважаючи лише на факт того, що позивач у листопаді 2022 року під час дії воєнного стану як військовослужбовець проходив військову службу у складі В/ч НОМЕР_1 , колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу за листопад 2022 року додаткову винагороду (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірі 30 000,00 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі 30000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць за листопад 2022 року та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 30 000 грн пропорційно із розрахунку на місяць за листопад 2022 року.

Відповідач в апеляційній скарзі наведених висновків суду не спростовує.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається виключно на те, що при вирішенні питання про дотримання позивачем строку звернення до суду суд першої інстанції не застосував приписи ст. 233 КЗпП України та необґрунтовано не залишив позов без розгляду.

Так, відповідно до присів ст. 233 КЗпП України (в редакції з 19.07.2022) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову у цій справі слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що у цій справі відбулося шляхом надання відповідачем відповіді на звернення представника позивача (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Так, за матеріалами справи на адвокатський запит представника позивача від 04.03.2024 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь від 21 березня 2024 року за вих. № 2/7-451, до якої долучено довідку про розміри грошового забезпечення позивача за 2022 2023 роки від 20.03.2024.

Інших документів щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення у спірний період (листопад-грудень 2022 року) матеріалами справи не містять.

Отже, з урахуванням того, що після отримання документу, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу у спірний період, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі 07.05.2024, колегія суддів дійшла висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущено.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.12.2024 у справі № 440/5511/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.В. Присяжнюк С.П. Жигилій