Справа № 200/6217/24
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року Справа№200/6217/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_4 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

06 вересня 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової академії (м. Одеса) (далі відповідач 1, Військова академія), Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 3), Військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач 4), надісланий через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» 06 вересня 2024 року, в якому позивач просила:

1. визнати протиправною бездіяльність Військової академії, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_3 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, (далі Порядок № 1078), за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно та з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно;

2. зобов`язати Військову академію нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 березня 2018 року по 21 червня 2019 року включно, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб, з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, (далі Порядок № 44);

3. зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 22 червня 2019 року по 27 грудня 2019 року включно, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

4. зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 4 463,15 грн щомісячно, за період з 28 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року включно, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

5. зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно, на загальну суму 20 876,02 грн, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

Заяви, клопотання учасників справи. Процесуальні дії у справі.

17 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі; вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановив строк для подання заяв по суті справи; витребував докази у відповідачів.

Про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі сторони повідомлені в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС).

30 січня 2025 року суд постановив ухвалу, якою відмовив у задоволенні клопотання відповідача 4 про заміну неналежного відповідача; залучив до участі у справі як співвідповідача Військову частину НОМЕР_4 (далі відповідач 5); встановив відповідачу 5 строку для подання відзиву на позовну заяву; витребував у відповідача 5 докази.

У зв`язку із залученням співвідповідача розгляд справи розпочато спочатку.

30 січня 2025 року суд постановив ухвалу про витребування додаткових доказів у відповідача 1.

З клопотанням про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін учасники справи до суду не зверталися, а тому на підставі ч. 5 ст. 260 КАС справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Як на час прийняття позовної заяви та відкриття провадження в адміністративній справі, так і на час розгляду справи по суті триває широкомасштабна військова агресія російської федерації, яка слугувала підставою для введення в Україні з 24 лютого 2022 року 05 години 30 хвилин воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану».

Указом Президента України від 15 квітня 2025 року № 235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 16 квітня 2025 року № 4356-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжений з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що проходила військову службу в Збройних Силах України, а саме з 30 липня 2015 року по 21 червня 2019 року включно у Військовій академії; з 22 червня 2019 року по 27 грудня 2019 року включно у Військовій частині НОМЕР_1 ; з 28 грудня 2019 року по 17 січня 2023 року включно у Військовій частині НОМЕР_2 ; з 24 липня 2023 року по 21 травня 2024 року включно у Військовій частині НОМЕР_3 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21 травня 2024 року № 89 звільнена з військової служби в запас та виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_3 з 21 травня 2024 року.

Позивач вказувала на те, що за періоди з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року відповідачі не нарахували та не виплатили їй індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, (далі Порядок № 1078), чим порушили її право на належне грошове забезпечення.

Вважаючи бездіяльність відповідачів протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Просила задовольнити позов.

Відповідач 1 Військова академія (м. Одеса) позов не визнав; доводив, що у спірних правовідносинах діяв в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

У відзиві на позовну заяву Військова академія наводила свої доводи і міркування щодо нарахування і виплати поточної індексації.

Наголошувала на тому, що розрахунок індексації грошового забезпечення є її компетенцією як органу, в якому позивач проходила службу і який виплачував їй грошове забезпечення, а тому суд не може втручатися в ці повноваження.

Вказувала на відсутність механізму нарахування індексації за попередні періоди, а також на те, що індексація здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі.

Крім того, Військова академія наголошувала на тому, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з цим позовом, визначений ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), який розпочав свій перебіг з 19 липня 2022 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352).

Просила відмовити в позові.

Відповідач 2 Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала; доводила, що у спірних правовідносинах діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Наголосила, що проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року.

Зазначила, що з 01 березня 2018 року у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших категорій осіб» (далі Постанова КМУ № 704) базовим місяцем (місяцем підвищення доходу) для нарахування індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.

З огляду на уніфікований механізм індексації, виходячи з приписів абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 в період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року базовим місяцем (місяцем підвищення доходу) є березень 2018 року.

Разом з тим відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Військова частина НОМЕР_1 виходила з того, що позивач не має права на індексацію-різницю за період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року, оскільки сума індексації, яка склалась у місяці підвищення доходу (березень 2018 року), не перевищує суму підвищення доходу позивачки.

Відтак, за висновком Військової частини НОМЕР_1 , у спірних правовідносинах відсутні підстави для нарахування та виплати позивачці індексації-різниці в розмірі 4 463,15 грн щомісячно за період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно.

Просила відмовити в позові.

Відповідач 3 Військова частина НОМЕР_2 позов не визнала; доводила, що у спірних правовідносинах діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

У відзиві на позовну заяву Військова частина НОМЕР_2 навела свої доводи і міркування щодо нарахування та виплати поточної індексації.

Зазначила, що за період проходження військової служби з грудня 2019 року по грудень 2022 року позивачці нарахована індексація в загальній сумі 13 634,84 грн.

Наголосила на тому, що позивачкою пропущений тримісячний строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП України, який розпочав свій перебіг після закінчення карантину з 01 липня 2023 року.

Просила відмовити в позові.

Відповідач 4 Військова частина НОМЕР_3 позов не визнала; наполягала на тому, що не є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 .

Військова частина НОМЕР_3 вказувала на те, що згідно з листом командира Військової частини НОМЕР_5 від 29 грудня 2023 року № 117/22432 до 31 грудня 2023 року перебувала на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_6 , а з 01 січня 2024 року була зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_4 .

Зауважила, що в період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року нарахування та виплату грошового забезпечення позивачці проводила Військова частина НОМЕР_4 .

Просила відмовити в позові.

Відповідач 5 Військова частина НОМЕР_4 позов не визнала, доводила, що у спірних правовідносинах діяла в межах повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені законодавством.

Військова частина НОМЕР_4 вказувала на те, що на підставі п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710) на 2023 рік дія Закону № 1282 була зупинена, а індексація грошових доходів населення не проводилась.

Законом України від 09 листопада 2023 року № 3460-IX «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі - Закон № 3460) визначено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення проводиться наростаючим підсумком, починаючи з 01 січня 2024 року.

Отже, з січня 2024 року встановлено єдиний підхід для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення у 2024 році.

Право на індексацію виникає, коли індекс споживчих цін, обчислених наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації встановленим у розмірі 103%.

П. 5 Порядку № 1078 передбачено механізм обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів у разі, коли відбувається підвищення грошових доходів.

Враховуючи те, що відповідно до Закону № 3460 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації проводиться з січня 2024 року, а також з огляду на правила обчислення індексу споживчих цін, визначені Порядком № 1078, право на індексацію у січні-лютому 2024 року не виникло, оскільки не відбулося перевищення порогу індексації.

Військова частина НОМЕР_4 зауважила, що відповідно до ст. 5 Закону № 1282 та п. 6 Порядку № 1078 індексація грошових доходів громадян здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Військова частина НОМЕР_4 повідомила, що положення про спільне фінансове господарство, що регулює взаємовідносини між нею та Військовою частиною НОМЕР_3 відсутнє. Разом з цим згідно з рішенням командира Військової частини НОМЕР_5 від 29 грудня 2023 року № 117/22432 Військова частина НОМЕР_3 перебуває на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_4 , як наслідок, грошове забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_3 нараховується та виплачується Військовою частиною НОМЕР_4 .

Також Військова частина НОМЕР_4 наголосила на тому, що позивачкою пропущений тримісячний строк звернення до суду, визначений ст. 233 КЗпП України, який розпочав свій перебіг з 21 травня 2024 року, тобто з дня її звільнення з військової служби.

Просила відмовити в позові.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

На виконання вимог ст. 90 КАС суд оцінив докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні; оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 77 КАС кожна особа повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За правилами абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ухвалою від 17 вересня 2024 року, керуючись принципом офіційного з`ясування обставин у справі, суд витребував такі докази:

у відповідача 1 наказ про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової академії; наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової академії; архівні (розрахункові) відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2018-2019 роки із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачці; розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за 2018-2019 роки, яка була нарахована і фактично виплачена позивачці, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та нарахування і виплати індексації-різниці;

у відповідача 2 наказ про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_7 ; наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 ; архівні (розрахункові) відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2019 рік із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачці; розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за 2019 рік, яка була нарахована і фактично виплачена позивачці, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та нарахування і виплати індексації-різниці;

у відповідача 3 наказ про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_2 ; наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_2 ; архівні (розрахункові) відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2019-2022 роки із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачці; розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за 2019-2022 роки, яка була нарахована і фактично виплачена позивачці, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та нарахування і виплати індексації-різниці;

у відповідача 4 наказ про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_3 ; наказ про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_3 ; архівні (розрахункові) відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2024 рік із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачці; розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за 2024 рік, яка була нарахована і фактично виплачена позивачці, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та нарахування і виплати індексації-різниці; відомості про те, чи було вручено позивачці повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, якщо так, то коли саме, і надати докази на підтвердження цих обставин.

Ухвалою від 30 січня 2025 року суд витребував у відповідача 5 положення про спільне фінансове господарство, затверджене наказом Військової частини НОМЕР_4 , яке врегульовувало взаємовідносини між Військовою частиною НОМЕР_4 і Військовою частиною НОМЕР_3 ; наказ про зарахування ОСОБА_1 на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_4 ; наказ про виключення ОСОБА_1 зі всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_4 ; архівні (розрахункові) відомості про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2024 рік із зазначенням сум грошового забезпечення (в розрізі його окремих складових), які були нараховані та фактично виплачені позивачці; розрахунок індексації (поточної та індексації-різниці) грошового забезпечення за 2024 рік, яка була нарахована і фактично виплачена позивачці, із зазначенням застосованих місяців підвищення доходу, а також відомостей про застосування норм абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 та нарахування і виплати індексації-різниці; відомості про те, чи було вручено позивачці повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, якщо так, то коли саме, і надати докази на підтвердження цих обставин; а також письмові пояснення з приводу того, яка саме військова частина здійснювала нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року, а яка військова частина проводила виплату позивачці грошового забезпечення за цей період.

Ухвалою від 30 січня 2025 року суд додатково витребував у відповідача 1 довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_2 (в розрізі його окремих складових), яке було нараховано позивачці за лютий 2018 року та за березень 2018 року.

В повному обсязі витребувані докази відповідачі суду не надали, а тому справа розглянута по суті за наявними у ній матеріалами.

З`ясовуючи чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України № НОМЕР_9 .

З 09 квітня 2020 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання від 03 червня 2021 року № 1902.

На підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_10 суд встановив, що до реєстрації шлюбу, тобто до 06 лютого 2021 року, ОСОБА_1 мала прізвище ОСОБА_3 .

Позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_11 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 25 січня 2023 року.

ОСОБА_1 проходила військову службу в Збройних Силах України.

Відповідач 1 Військова академія (м. Одеса) (ідентифікаційний код 24983020).

Як свідчить витяг з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 29 липня 2015 року № 172, який виданий на підставі наказу начальника Військової академії від 29 липня 2015 року № 295, наказу начальника Військової академії (по особовому складу) від 29 липня 2015 року № 26-ПМ, особовий склад зарахований на навчання до Військової академії 29 липня 2015 року наказом начальника академії від 29 липня 2015 року № 295; призначений на посади курсантів 1 курсу навчання з присвоєнням військового звання солдат наказом начальника академії (по особовому складу) від 29 липня 2015 року № 26-ПМ.

Зокрема, ОСОБА_2 зарахована до списків особового складу Військової академії, поставлена на всі види забезпечення за курсантськими нормами з 29 липня 2015 року, (факультет підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення академії).

Згідно з витягом з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 21 червня 2019 року № 135 військовослужбовці, які закінчили навчання у Військовій академії, призначені на посади з присвоєнням первинного військового звання «лейтенант» наказом Міністра оборони України від 21 червня 2019 року № 340, з 21 червня 2019 року зняті з усіх видів забезпечення, виключені з 21 липня 2019 року зі списків особового складу Військової академії.

Зокрема, ОСОБА_2 , призначену на посаду начальника речової служби тилу Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), вирішено вважати такою, що вибула для подальшого проходження військової служби.

Наказ від 21 червня 2019 року № 135 передбачав надання ОСОБА_2 щорічної основної відпустки за 2019 рік терміном 30 діб та однієї доби на переміщення до місця проходження військової служби, з 21 червня 2019 року по 22 липня 2019 року.

На підставі довідки Військової академії від 19 вересня 2024 року № 6/67/917 щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_2 суд встановив, що позивач була зарахована до списків особового складу 29 липня 2015 року, виключена зі списків особового складу 21 липня 2019 року.

Згідно з довідкою від 19 вересня 2024 року № 6/67/917 за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2019 року позивачці нарахована і виплачена поточна індексація, виходячи з місяця підвищення доходу березень 2018 року, а саме: в листопаді 2018 року 29,23 грн, в грудні 2018 року 29,23 грн, в січні 2019 року 29,23 грн, в лютому 2019 року 36,54 грн, в березні 2019 року 69,13 грн, в квітні 2019 року 69,13 грн, в травні 2019 року 69,13 грн, в червні 2019 року 0,00 грн, в липні 2019 року 0,00 грн.

В довідці міститься примітка про те, що з 27 травня 2015 року по 20 червня 2019 року позивач навчалася як курсант із числа цивільної молоді; 21 червня 2019 року як випускниці вищого військового навчального закладу їй присвоєно звання «лейтенант».

Аналогічні відомості щодо нарахування та виплати позивачці індексації грошового забезпечення наведені в довідці Військової академії від 19 вересня 2024 року № 6/67/916.

Згідно з довідкою Військової академії від 19 вересня 2024 року № 6/67/917:

в лютому 2018 року позивачці нараховано грошове забезпечення в сумі 275,62 грн, в тому числі посадовий оклад 245,00 грн, підвищення посадового окладу за результатами екзаменаційної сесії 30,62 грн;

в березні 2018 року позивачці нараховано грошове забезпечення в сумі 455,00 грн, в тому числі посадовий оклад 455,00 грн.

На виконання ухвали від 30 січня 2025 року Військова академія надала уточнюючу довідку від 03 лютого 2025 року № 6/65/221 щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення грошового забезпечення курсанту ОСОБА_2 за період лютий-березень 2018 року.

Згідно з довідкою від 03 лютого 2025 року № 6/65/221:

в лютому 2018 року позивачці нараховано грошове забезпечення в сумі 275,62 грн, в тому числі посадовий оклад 275,62 грн, підвищення посадового окладу 30,62 грн;

в березні 2018 року позивачці нараховано грошове забезпечення в сумі 630,00 грн, в тому числі посадовий оклад 455,00 грн, підвищення посадового окладу 175,00 грн.

За розрахунком Військової академії:

сума збільшення грошового забезпечення позивачки у березні 2018 року, що враховується при обчисленні «фіксованої» індексації відповідно до абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, склала: 630,00 грн 275,62 грн = 354,38 грн;

прогнозована сума індексації за березень 2018 року із застосуванням базового місяця для обчислення індексації січень 2008 року складе : 275,62 * 253,3% = 698,15 грн;

з 29 липня 2015 року по 20 червня 2019 року позивач навчалася як курсант із числа цивільної молоді; індексація доходів (грошового забезпечення) проводилась в межах нарахованого грошового забезпечення (доходу), але не більше ніж на прожитковий мінімуму відповідного періоду.

Отже, ОСОБА_2 проходила військову службу (навчання) як курсант вищого військового навчального закладу Військової академії, була зарахована до списків особового складу та перебувала на грошовому забезпеченні в період з 29 липня 2015 року по 21 липня 2019 року включно.

Докази нарахування та виплати ОСОБА_2 індексації-різниці грошового забезпечення за період проходження нею військової служби (навчання) у Військовій академії з 01 березня 2018 року по 21 липня 2019 року включно суду не надані.

Відповідач 2 Військова частина НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_12 ).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22 липня 2019 року № 202 лейтенант ОСОБА_2 , яка прибула з Військової академії для подальшого проходження служби у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 та призначена наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 21 червня 2019 року № 340 на посаду начальника речової служби тилу, ВОС 7023003, з 22 липня 2019 року зарахована в списки особового складу частини, на всі види забезпечення.

Як свідчить витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 грудня 2019 року № 355, лейтенант ОСОБА_2 , начальник речової служби тилу Військової частини НОМЕР_1 , призначена наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 вересня 2019 року № 121 на посаду начальника речової служби тилу НОМЕР_13 окремого аеромобільного батальйону НОМЕР_14 окремої аеромобільної бригади, ВОС 7023003, з 26 грудня 2019 року виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 27 вересня 2024 року № 3243о/с про грошове забезпечення та індексацію:

в липні 2019 року ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення в сумі 5 206,27 грн, належна сума індексації 66,68 грн, не отримана;

в серпні 2019 року нараховано грошове забезпечення в сумі 16 139,45 грн, належна сума індексації 206,72 грн, отримана;

у вересні 2019 року нараховано грошове забезпечення в сумі 16 139,45 грн, належна сума індексації 206,72 грн, отримана;

в жовтні 2019 року нараховано грошове забезпечення в сумі 16 548,45 грн, належна сума індексації 206,72 грн, отримана;

в листопаді 2019 року нараховано грошове забезпечення в сумі 16 548,45 грн, належна сума індексації 206,72 грн, отримана;

в грудні 2019 року нараховано грошове забезпечення в сумі 14 290,43 грн, належна сума індексації 181,59 грн, отримана.

В довідці від 27 вересня 2019 року № 3243о/с Військова частина НОМЕР_1 зазначила, що нарахування індексації здійснювалось із застосуванням базового місяця березень 2018 року; загальна сума нарахованого позивачці грошового забезпечення за період з липня 2019 року по грудень 2019 року включно становить 84 872,50 грн, загальна сума індексації 1 075,15 грн, загальна сума до компенсації індексації 66,68 грн.

Військова частина НОМЕР_1 надала суду витяги з розрахунково-платіжних відомостей на виплату грошового забезпечення генералам, адміралам, офіцерам, прапорщикам, мічманам та військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом Військової частини НОМЕР_1 , № 396 за липень 2019 року, № 464 за серпень 2019 року, № 523 за вересень 2019 року, № 566 за жовтень 2019 року, № 611 за листопад 2019 року та № б/н за грудень 2019 року.

Витяги з розрахунково-платіжних відомостей містять інформацію про нараховане та виплачене ОСОБА_2 грошове забезпечення за період з липня 2019 року по грудень 2019 року включно в розрізі його окремих складових.

Водночас в цих розрахунково-платіжних відомостях не відображений факт нарахування та виплати позиваці індексації грошового забезпечення (як поточної, так і індексації-різниці).

Отже, ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , була зарахована до списків особового складу цієї військової частини, де і перебувала на грошовому забезпеченні, в період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно.

Докази, які б свідчили, що позивач була зарахована до списків особового складу та перебувала на грошовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 в період з 22 червня 2019 року по 21 липня 2019 року включно, а також 27 грудня 2019 року, суду не надані.

Докази нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період проходження нею військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно суду не надані.

Відповідач 3 Військова частина НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_15 ).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 грудня 2019 року № 365 лейтенанта ОСОБА_2 , призначену наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 30 вересня 2019 року № 121 на посаду начальника речової служби тилу, яка прибула з Військової частини НОМЕР_1 , вирішено вважати такою, що з 28 грудня 2019 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою.

Як свідчить витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17 січня 2023 року № 19, старший лейтенант ОСОБА_1 , начальник речової служби, призначена наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 06 січня 2023 року № 4 на посаду старшого помічника начальника організаційно-планового відділення логістики Військової частини НОМЕР_16 , з 17 січня 2023 року виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

На підставі довідки про доходи від 18 вересня 2024 року № 696/фс, яка видана Військовою частиною НОМЕР_2 , суд встановив, що в січні 2020 року (за 3 доби) ОСОБА_1 нарахована і виплачена індексація в сумі 20,95 грн, в лютому 2020 року 216,51 грн, в березні 2020 року 216,51 грн, в квітні 2020 року 216,51 грн, в травні 2020 року 216,51 грн, в червні 2020 року 216,51 грн, в липні 2020 року 226,29 грн, в серпні 2020 року 226,29 грн, у вересні 2020 року 226,29 грн, в жовтні 2020 року 226,29 грн, в листопаді 2020 року 226,29 грн, в грудні 2020 року 233,81 грн, в січні 2021 року 331,42 грн, в лютому 2021 року 331,42 грн, в березні 2021 року 331,42 грн, в квітні 2021 року 415,41 грн, в травні 2021 року 415,41 грн, в червні 2021 року 415,41 грн, в липні 2021 року 540,03 грн, в серпні 2021 року 540,03 грн, у вересні 2021 року 540,03 грн, в жовтні 2021 року 540,03 грн, в листопаді 2021 року 540,03 грн, в грудні 2021 року 563,19 грн, в січні 2022 року 563,19 грн, в лютому 2022 року 672,35 грн, в березні 2022 року 672,35 грн, в квітні 2022 року 672,35 грн, в травні 2022 року 913,01 грн, в червні 2022 року (за 27 діб) 470,64 грн, в листопаді 2022 року 94,99 грн, в грудні 2022 року 1 470,83 грн, в січні 2023 року 0,00 грн.

При цьому згідно з довідкою від 18 вересня 2024 року № 696/фс 10 квітня 2022 року позивачці нараховано і виплачено грошове забезпечення у зв`язку з вагітністю та пологами за період з 04 квітня 2022 року по 21 червня 2022 року; в період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно нарахування та виплата позивачці грошового забезпечення, а також індексації, взагалі не проводилось.

Довідка-розрахунок індексації грошового забезпечення від 18 вересня 2024 року № 695/фс, яка надана Військовою частиною НОМЕР_2 , свідчить про те, що за період з 28 грудня 2019 року по червень 2022 року та з листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року ОСОБА_1 нарахована і виплачена поточна індексація, виходячи з місяця підвищення доходу березень 2018 року, починаючи з 01 січня 2023 року індексація грошового забезпечення взагалі не проводилась.

Таким чином, ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , була зарахована до списків особового складу цієї військової частини, де і перебувала на грошовому забезпеченні, в період з 28 грудня 2019 року по 17 січня 2023 року включно.

Докази нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період проходження нею військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з 28 грудня 2019 року по 31 грудня 2022 року включно суду не надані.

При цьому в період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно позивачці взагалі не нараховувалось і не виплачувалось грошове забезпечення і правомірність таких дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_2 позивачкою не оскаржується.

Відповідач 4 Військова частина НОМЕР_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_17 ).

Відповідач 5 Військова частина НОМЕР_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_18 ).

Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_6 (по стройовій частині) від 24 липня 2023 року № 211 капітан ОСОБА_1 , призначена наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 липня 2023 року № 179 на посаду офіцера відділу планування логістичного забезпечення логістики (G4) штабу Військової частини НОМЕР_3 , яка прибула з Військової частини НОМЕР_16 , з 24 липня 2023 року зарахована до списків особового складу частини Військової частини НОМЕР_3 , на всі види забезпечення при Військовій частині НОМЕР_6 , її вирішено вважати такою, що з 24 липня 2023 року справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 5 070,00 грн на місяць, ВОС 7050003, шпк «майор».

Як свідчить витяг з наказу командира Військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 21 травня 2024 року № 89, майор військової служби за контрактом ОСОБА_1 , офіцер відділу планування логістичного забезпечення логістики (G4) штабу, звільнена наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 17 травня 2024 року № 29 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 04 квітня 2006 року № 3597-ІV «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у відставку за п. п. «ґ» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), з 21 травня 2024 року включена зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_3 та знята з всіх видів забезпечення.

Наказ командира Військової частини НОМЕР_3 від 21 травня 2024 року № 89 передбачав проведення з позивачкою остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, проте серед виплат, право на отримання яких вона набула, індексація-різниця відсутня.

Суд встановив, що згідно з листом ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військової частини НОМЕР_5 ) від 29 грудня 2023 року № 117/22432, відповідно до розділу 5 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280, Військова частина НОМЕР_3 з 01 січня 2024 року знята з фінансового забезпечення у Військовій частині НОМЕР_6 та зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_4 .

Положення про спільне фінансове господарство, яке б врегульовувало взаємовідносини між Військовою частиною НОМЕР_4 і Військовою частиною НОМЕР_3 , не затверджувалось.

Між тим, відповідачі 4 і 5 підтверджують, що починаючи з 01 січня 2024 року нарахування та виплату грошового забезпечення військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_3 здійснювала Військова частина НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_4 від 12 лютого 2025 року № 2383/717 в період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2025 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалась і не виплачувалась, що також підтверджено карткою особового рахунку військовослужбовця № 55 за 2024 рік.

Отже, ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 та була зарахована до списків особового складу цієї військової частини в період з 24 липня 2023 року по 21 травня 2024 року включно.

При цьому в період з 24 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року позивач перебувала на грошовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_6 , а з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно у Військовій частині НОМЕР_4 .

Саме Військова частина НОМЕР_4 здійснювала нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно та проводила з нею розрахунок при звільненні з військової служби.

В період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року індексація грошового забезпечення позивачки не проводилась. Відтак їй не нараховувалась і не виплачувалась ні поточна індексація, ні індексація-різниця.

Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України установлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282).

Згідно зі ст. 1 Закону № 1282 індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індекс споживчих цін показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання;

Поріг індексації величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Об`єкти індексації грошових доходів населення визначає ст. 2 Закону № 1282, відповідно до якої індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Ст. 2 Закону № 1282 передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1282 індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації визначає ст. 4 Закону № 1282.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 в редакції, що була чинною до 01 січня 2016 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

На підставі п. 21 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01 січня 2016 року, у ч. 1 ст. 4 Закону № 1282 цифри «101» замінені цифрами «103».

Таким чином, до 01 січня 2016 року індексація грошових доходів населення проводилась в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищувала поріг індексації, який був встановлений в розмірі 101%; з 01 січня 2016 року поріг індексації встановлений в розмірі 103%.

Інші положення ст. 4 Закону № 1282 з 2005 року й дотепер залишилися незмінними.

Зокрема, ч. 2 ст. 4 Закону № 1282 передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону № 1282 для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 1282 підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону № 1282 у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Ч. 2 ст. 6 Закону № 1282 передбачено, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Згідно з п. 1 Порядку № 1078 цей акт визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

П. 1-1 Порядку № 1078 загалом дублює приписи ст. ст. 3, 4 Закону № 1282, деталізуючи відповіді на питання про те, коли проводиться індексація.

Так, п. 1-1 Порядку № 1078 встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 01 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

За змістом абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Абз. абз. 2, 4 п. 4 Порядку № 1078 деталізують межі індексації, які законодавець обумовив в ч. 6 ст. 2 Закону № 1282.

Так, абз. 2 п. 4 Порядку № 1078 визначає, що оплата праці, у тому числі, грошове забезпечення, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

При цьому абз. 4 п. 4 Порядку № 1078 визначено, що частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Питання про те, як саме визначається сума індексації, регулювалося абз. 6 п. 4 Порядку № 1078, а з 15 березня 2018 року врегульоване абз. 5 цього ж пункту, норми яких є тотожними і передбачають, що сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова КМУ № 1013), яка набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Згідно з п. 6 Постанови КМУ № 1013 ця постанова застосовується з 01 грудня 2015 року.

Отже, з 01 грудня 2015 року п. 5 Порядку № 1078 застосовувався у новій редакції на підставі Постанови КМУ № 1013.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 у вказаній редакції передбачав, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

28 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 141 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 141), яка набрала чинності з 15 березня 2018 року.

31 березня 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 278 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі Постанова КМУ № 278), яка набрала чинності з 02 квітня 2021 року.

Абз. 1 п. 5 Порядку № 1078 в період з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і встановлював, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у п. 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Абз. 3 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року дотепер діє у редакції Постанови КМУ № 141 та передбачає, що сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абз. 1 цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 застосовується з 01 грудня 2015 року дотепер у редакції Постанови КМУ № 1013 і встановлює таке правило: якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 застосовувався з 01 грудня 2015 року по 01 квітня 2021 року включно в редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 діяв 01 грудня 2015 року у редакції Постанови КМУ № 1013 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Цей же абзац з 15 березня 2018 року по 01 квітня 2021 року включно діяв у редакції Постанови КМУ № 141 і передбачав, що до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011 передбачає, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), набрав чинності 20 липня 2018 року.

П. 2 розділу І Порядку № 260 у первинній редакції передбачав, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

На підставі наказу Міністерства оборони України від 01 червня 2020 року № 180 «Про затвердження Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» внесені зміни до переліку щомісячних додаткових та щомісячних одноразових видів грошового забезпечення.

Цей наказ набрав чинності 30 червня 2020 року.

Відтоді п. 2 розділу І Порядку № 260 установлено, що до щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

Стосовно одноразових додаткових видів грошового забезпечення, то п. 2 розділу І Порядку № 260 саме у зазначеній редакції передбачав, що до них належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Висновки суду по суті позовних вимог.

Спірні правовідносини виникли щодо нарахування та виплати позивачці індексації-різниці.

Для вирішення публічно-правового спору, що виник між сторонами, дії (бездіяльність) відповідачів щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення належить перевірити на відповідність критеріям, наведеним у ч. 2 ст. 2 КАС.

Перш за все, суд вважає за необхідне відзначити, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці».

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103% (абз. 2 п. 1-1, абз. 6 п. 5 Порядку №1078).

Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100% (абз. абз. 2, 5 п. 4 Порядку № 1078).

У цьому контексті правовідносини щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 поточної індексації не є спірними. Відтак, суд не бере до уваги заперечення відповідачів, які стосуються нарахування та виплати позивачці поточної індексації.

Щодо «фіксованої» суми індексації, то слід зазначити, що Закон № 1282 і Порядок № 1078 такого поняття не містять.

Цей термін фігурував у Додатку 4 до Порядку № 1078 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2012 року № 526, де були наведені приклади обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Проте Постановою КМУ № 1013 цей Додаток був викладений у новій редакції і з 01 грудня 2015 року у цьому Додатку, як і в цілому в Порядку № 1078, поняття фіксованої суми індексації не згадується.

З 01 грудня 2015 року в абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 по суті йдеться про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абз. абз. 3, 4 п. 5 Порядку № 1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз. 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз. 6 п. 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз п. 1, абз. абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку №1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Саме такі висновки наведені Верховним Судом в п. п. 97, 98 постанови від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21.

З урахуванням того факту, що 01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 740 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ № 704), якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила п. п. 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу ОСОБА_1 , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

Ч. 6 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232) (в редакції від 18 лютого 2018 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначала військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів), як один із видів військової служби.

Постановою КМУ № 704, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, серед іншого, затверджені тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1, а також схема тарифних коефіцієнтів за посадами курсантів військових навчальних закладів, навчальних закладів Міністерства інфраструктури, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Державної кримінально-виконавчої служби, Державної фіскальної служби, ліцеїстів військових ліцеїв, ліцеїв цивільного захисту та ліцеїв з посиленою військово-фізичною підготовкою з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, згідно з додатком 13.

Системний і цільовий способи тлумачення абз. абз. 3, 4 Порядку № 1078 дають підстави для висновку, що в березні 2018 року як місяці підвищення доходу ОСОБА_1 . Військовій академії належало вирішити питання, чи має позивач право на отримання індексації-різниці.

Між тим, надані суду архівні відомості про грошове забезпечення свідчать, що в спірні періоди індексація-різниця позивачці не нараховувалась і не виплачувалась, що визнається сторонами.

До спірних правовідносин суд застосовує висновок Верховного Суду, наведений в постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, який полягає у такому:

«[…]

102. У цьому контексті Суд зауважує, що з огляду на абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

102.1. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

[…]

104. Щодо кола обставин, які належить з`ясувати для правильного застосування абз. абз. 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, Суд звертає увагу на таке.

105. Буквальний спосіб тлумачення цих норм свідчить про те, що для їхнього застосування суд повинен встановити:

105.1. розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);

105.2. суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);

105.3. чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

106. Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року.

106.1. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз. 5 п. 5 Порядку № 1078).

107. Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078).

108. Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

109. Як уже було зазначено, у такому випадку відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

[…]».

При вирішенні питання про те, чи має ОСОБА_1 право на отримання індексації-різниці з березня 2018 року, суд виходить з такого.

На підставі довідки Військової академії від 03 лютого 2025 року № 6/65/221 суд встановив, що в лютому 2018 року грошове забезпечення ОСОБА_1 становило 275,62 грн, в тому числі посадовий оклад 275,62 грн, підвищення посадового окладу 30,62 грн.

В березні 2018 року грошове забезпечення позивачки склало 630,00 грн, в тому числі посадовий оклад 455,00 грн, підвищення посадового окладу 175,00 грн.

Таким чином, розмір підвищення грошового забезпечення (доходу) ОСОБА_1 в березні 2018 року склав: 630,00 грн 275,62 грн = 354,38 грн.

Отже, суд погоджується з розрахунком Військової академії розміру підвищення грошового доходу позивачки в березні 2018 року.

Суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року суд визначає як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100%.

Величина приросту індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в березні 2018 року розрахована наступним шляхом:

лютий 2008 року 102,7% (індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно з даними Держстату) = 1,027;

березень 2008 року 103,8% = 1,038;

квітень 2008 року 103,1% = 1,031;

травень 2008 року 101,3% = 1,013;

вересень 2008 року 101,3% = 100,8% (червень 2008 року) х 99,5% (липень 2008 року) х 99,9% (серпень 2008 року) х 101,1% (вересень 2008 року) = 1,013;

жовтень 2008 року 101,7% = 1,017;

листопад 2008 року 101,5% = 1,015;

грудень 2008 року 102,1% = 1,021;

січень 2009 року 102,9% = 1,029;

лютий 2009 року 101,5% = 1,015;

березень 2009 року 101,4% = 1,014;

травень 2009 року 101,4% = 100,9% (квітень 2009 року) х 100,5% (травень 2009 року) = 1,014;

червень 2009 року 101,1% = 1,011;

жовтень 2009 року 101,4% = 99,9% (липень 2009 року) х 99,8% (серпень 2009 року) х 100,8 (вересень 2009 року) х 100,9% (жовтень 2009 року) = 1,014;

листопад 2009 року 101,1% = 1,011;

січень 2010 року 102,7% = 100,9% (грудень 2009 року) х 101,8% (січень 2010 року) = 1,027;

лютий 2010 року 101,9% = 1,019;

вересень 2010 року 103,5% = 100,9% (березень 2010 року) х 99,7% (квітень 2010 року) х 99,4% (травень 2010 року) х 99,6% (червень 2010 року) х 99,8% (липень 2010 року) х 101,2% (серпень 2010 року) х 102,9% (вересень 2010 року) = 1,035;

грудень 2010 року 101,6% = 100,5% (жовтень 2010 року) х 100,3% (листопад 2010 року) х 100,8% (грудень 2010 року) = 1,016;

березень 2011 року 103,3% = 101,0% (січень 2011 року) х 100,9% (лютий 2011 року) х 101,4% (березень 2011 року) = 1,033;

квітень 2011 року 101,3% = 1,013;

червень 2011 року 101,2% = 100,8% (травень 2011 року) х 100,4% (червень 2011 року) = 1,012;

березень 2014 року 101,98% = 98,7% (липень 2011 року) х 99,6% (серпень 2011 року) х 100,1% (вересень 2011 року) х 100,0% (жовтень 2011 року) х 100,1% (листопад 2011 року) х 100,2% (грудень 2011 року) х 100,2% (січень 2012 року) х 100,2% (лютий 2012 року) х 100,3% (березень 2012 року) х 100,0% (квітень 2012 року) х 99,7% (травень 2012 року) х 99,7% (червень 2012 року) х 99,8% (липень 2012 року) х 99,7% (серпень 2012 року) х 100,1% (вересень 2012 року) х 100,0% (жовтень 2012 року) х 99,9% (листопад 2012 року) х 100,2% (грудень 2012 року) х 100,2% (січень 2013 року) х 99,9% (лютий 2013 року) х 100,0% (березень 2013 року) х 100,0% (квітень 2013 року) х 100,1% (травень 2013 року) х 100,0% (червень 2013 року) х 99,9% (липень 2013 року) х 99,3% (серпень 2013 року) х 100,0% (вересень 2013 року) х 100,4% (жовтень 2013 року) х 100,2% (листопад 2013 року) х 100,5% (грудень 2013 року) х 100,2% (січень 2014 року) х 100,6% (лютий 2014 року) х 102,2% (березень 2014 року) = 1,020;

квітень 2014 року 103,3% = 1,033;

травень 2014 року 103,8 = 1,038;

липень 2014 року 101,4% = 101,0% (червень 2014 року) х 100,4% (липень 2014 року) = 1,014;

вересень 2014 року 103,72% = 100,8% (серпень 2014 року) х 102,9% (вересень 2014 року) = 1,037;

жовтень 2014 року 102,4% = 1,024;

листопад 2014 року 101,9% = 1,019;

грудень 2014 року 103,0% = 1,030;

січень 2015 року 103,1% = 1,031;

лютий 2015 року 105,3 = 1,053;

березень 2015 року 110,8% = 1,108;

квітень 2015 року 114% = 1,140;

травень 2015 року 102,2% = 1,022;

листопад 2015 року 101,55% = 100,4% (червень 2015 року) х 99,0% (липень 2015 року) х 99,2% (серпень 2015 року) х 102,3% (вересень 2015 року) х 98,7% (жовтень 2015 року) х 102,0% (листопад 2015 року) = 1,016;

квітень 2016 року 105,79% = 100,7% (грудень 2015 року) х 100,9% (січень 2016 року) х 99,6 (лютий 2016 року) х 101,0% (березень 2016 року) х 103,5 (квітень 2016 року) = 1,058;

жовтень 2016 року 104,0% = 100,1% (травень 2016 року) х 99,8% (червень 2016 року) х 99,9% (липень 2016 року) х 99,7% (серпень 2016 року) х 101,8% (вересень 2016 року) х 102,8% (жовтень 2016 року) = 1,040;

січень 2017 року 103,85% = 101,8% (листопад 2016 року) х 100,9% (грудень 2016 року) х 101,1% (січень 2017 року) = 1,038;

квітень 2017 року 103,74% = 101,0% (лютий 2017 року) х 101,8% (березень 2017 року) х 100,9% (квітень 2017 року) = 1,037;

липень 2017 року 103,13% = 101,3% (травень 2017 року) х 101,6% (червень 2017 року) х 100,2% (липень 2017 року) = 1,031;

жовтень 2017 року 103,12% = 99,9% (серпень 2017 року) х 102,0% (вересень 2017 року) х 101,2% (жовтень 2017 року) = 1,031;

січень 2018 року 103,44% = 100,9% (листопад 2017 року) х 101,0% (грудень 2017 року) х 101,5% (січень 2018 року) = 1,034.

1,027 х 1,038 х 1,031 х 1,013 х 1,013 х 1,017 х 1,015 х 1,021 х 1,029 х 1,015 х 1,014 х 1,014 х 1,011 х 1,014 х 1,011 х 1,027 х 1,019 х 1,035 х 1,016 х 1,033 х 1,013 х 1,012 х 1,020 х 1,033 х 1,038 х 1,014 х 1,037 х 1,024 х 1,019 х 1,030 х 1,031 х 1,053 х 1,108 х 1,140 х 1,022 х 1,016 х 1,058 х 1,040 х 1,038 х 1,037 х 1,031 х 1,031 х 1,034 = 3,533 або 353,3%

353,3% (наростаючий індекс споживчих цін) 100% = 253,3% (величина приросту індексу споживчих цін)

В березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 762,00 грн.

Відповідно до абз. 5 п. 4 Порядку № 1078 сума індексації за березень 2018 року розраховується як: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100:

1 762,00 грн х 253,30% / 100 = 4 463,15 грн.

Таким чином, сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року становила 4 463,15 грн.

Суд не бере до уваги розрахунок можливої індексації в березні 2018 року, наданий Військовою академією, оскільки всупереч Порядку № 1078 він проведений, виходячи з місяця підвищення доходу січень 2008 року, в той час як місяцем підвищення доходу став березень 2018 року.

Вирішуючи питання, чи перевищує розмір підвищення доходу суму можливої індексації, суд виходить того, що сума підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 354,38 грн, а сума можливої індексації в березні 2018 року 4 463,15 грн, тобто розмір підвищення доходу є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року, що є підставою для нарахування і виплати позивачці індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби (без урахування змін в правовому регулюванні спірних правовідносин, про що суд вказує нижче).

Отже, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року включно позивач мала право на отримання індексації-різниці.

Відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4 463,15 грн 354,38 грн = 4 108,77 грн.

Таким чином, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року позивач мала право на отримання індексації-різниці в щомісячному розмірі 4 108,77 грн.

Висновок суду про те, що позивач зберігала право на індексацію-різницю, яке вона набула в березні 2018 року, по 31 грудня 2022 року включно, ґрунтується на тому, що:

по-перше, після 01 березня 2018 року Кабінет Міністрів України не приймав рішення про підвищення посадових окладів військовослужбовців, тобто в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року місяць підвищення грошового доходу залишався незмінним;

по-друге, в період з 01 березня 2018 року по 31 грудня 2022 року змінювались посади, на яких позивач проходила військову службу, а також місце проходження нею військової служби, однак факту звільнення ОСОБА_1 з військової служби в цей період не було.

Водночас суд критично оцінює твердження позивачки про те, що щомісячний розмір індексації-різниці, право на яке вона набула в березні 2018 року, мав становити 4 463,15 грн, як таке, що не має фактичного і правового підґрунтя, та не узгоджується з приписами абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

З огляду на встановлені фактичні обставини та правове регулювання спірних правовідносин, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що протиправною підлягає визнанню бездіяльність:

- Військової академії, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2019 включно;

- Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 за період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно;

- Військової частини НОМЕР_2 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. 3, 4, 5, 6 п. Порядку № 1078 за періоди з 28 грудня 2019 року по червень 2022 року включно та з листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року включно.

При вирішенні питання про те, який саме суб`єкт владних повноважень є належним відповідачем за позовними вимогами ОСОБА_1 у відповідний період, суд врахував, що:

- позивач була виключена зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової академії з 21 липня 2019 року (наказ від 21 червня 2019 року № 135), до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 позивач зарахована 22 липня 2019 року (наказ від 22 липня 2019 року № 202). Як наслідок, належним відповідачем за позовними вимогами в частині нарахування та виплати індексації-різниці за період з 22 червня 2019 року по 21 липня 2019 року включно є Військова академія, бездіяльність якої суд визнав протиправною. Разом з цим відсутні правові та фактичні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати індексації-різниці за період з 22 червня 2019 року по 21 липня 2019 року, а тому в цій частині позовних вимог до відповідача 2 належить відмовити. Зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 позивач виключена 26 грудня 2019 року (наказ від 26 грудня 2019 року № 355), як наслідок відсутні правові та фактичні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 в частині ненарахування та невиплати індексації-різниці за 27 грудня 2019 року;

- в період з 28 грудня 2019 року по 17 січня 2023 року позивач проходила військову службу, була зарахована до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 , де і перебувала на грошовому забезпеченні (накази від 28 грудня 2019 року № 365 та від 17 січня 2023 року відповідно). Однак згідно з довідкою від 18 вересня 2024 року № 696/фс 10 квітня 2022 року позивачці нараховано і виплачено грошове забезпечення у зв`язку з вагітністю та пологами за період з 04 квітня 2022 року по 21 червня 2022 року; в період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно нарахування та виплата грошового забезпечення взагалі не проводилось, і правомірність таких дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_2 не є предметом спору у справі, що розглядається. Отже, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці за період з липня 2022 року по жовтень 2022 року включно, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

З приводу заперечень відповідачів, які ґрунтуються на відсутності бюджетного фінансування, суд зауважує таке.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17), індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

При цьому реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 825/874/17.

З приводу посилання відповідачів на те, що індексація грошового забезпечення є їх дискреційними повноваженнями, суд відзначає наступне.

Дискреційне повноваження повноваження, надане адміністративному органу законом, обрати один із можливих варіантів рішення відповідно до закону та мети, з якою таке повноваження надано.

Як визначено у Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами від 11 березня 1980 року, дискреційні повноваження означають свободу адміністрації оцінювати ситуації й приймати у них рішення, надають адміністрації простір у здійсненні вибору між вільними рішеннями.

Проявом адміністративного розсуду може бути:

а) коли норма, встановлюючи певні варіанти рішень, зобов`язує орган зробити вибір одного з варіантів;

б) коли норма уповноважує орган або посадову особу діяти на власний розсуд і при цьому настання правових наслідків не пов`язується конкретними умовами тощо.

Разом з цим у випадку, коли розмір підвищення грошового доходу позивачки в березні 2018 року не перевищив суму можливої індексації в березні 2018 року, у відповідачів 1, 2, 3 був лише один варіант правомірної поведінки здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації-різниці, тобто йдеться про повноваження, які не є дискреційними.

Щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Ст. 40 Закону № 2232 визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються, зокрема, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон № 2011 відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічний, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 2011, соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Гарантії соціального і правого захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає ст. 1-2 Закону № 2011.

Одна з таких гарантій полягає у тому, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації, які не можуть бути скасовані чи призупинені без їх рівноцінної заміни.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону № 2011 до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Ч. 4 ст. 9 Закону № 2011 визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Справляння податку на доходи фізичних осіб регламентує розділ ІV Податкового кодексу України (далі ПК України).

Так, відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України фізична особа резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, є платником податку.

В силу положень пп. пп. 163.1.1, 163.1.2 п. 163.1 ст. 163 ПК України об`єктом оподаткування резидентів є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Згідно з абз. абз. 1-2 п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, серед іншого, включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), що передбачено пп. 164.2.1 пп. 164.2 ст. 164 ПК України.

П. 167.1 ст. 167 ПК України встановлено, що ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у п. п. 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету регламенту ст. 168 ПК України.

Відповідно до пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу.

Згідно з п. 168.3 ст. 168 ПК України розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

Відповідно до п. 168.4 ст. 168 ПК України податок, утриманий з доходів резидентів та нерезидентів, зараховується до відповідних бюджетів згідно з Бюджетним кодексом України.

П. 168.5 ст. 165 ПК України установлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначених Законом № 2011 членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі Порядок № 44).

Відповідно до п. 1 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошова компенсація).

Згідно з абз. 1 п. 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

П. 3 Порядку № 44 передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до п. 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

П. 5 Порядку № 44 установлено, що грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналіз наведених вище норм ПК України та Порядку № 44 зумовлює висновок, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат їх доходів; виплата грошової компенсації здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення та виплачується установами, що утримують військовослужбовців за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку на доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 26 березня 2020 року у справі № 813/189/18, компенсація податку на доходи фізичних осіб належить до компенсаційних платежів і має характер окремих гарантій держави щодо соціального захисту військовослужбовців.

З огляду на викладене, діючи на підставі ч. 2 ст. 9 КАС, суд дійшов висновку, що для належного та ефективного захисту порушеного права позивачки на отримання індексації-різниці слід застосувати такий спосіб захисту як зобов`язання:

- Військової академії нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 108,77 грн, за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2019 року включно та провести її виплату з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

- Військової частини НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 108,77 грн, за період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно та провести її виплату з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44;

- Військової частини НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 108,77 грн, за періоди з 28 грудня 2019 року по червень 2022 року включно та з листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року включно та провести її виплату з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44.

З мотивів, що наведені судом вище, решта позовних вимог до відповідачів 1, 2, 3 як в частині визнання протиправною їх бездіяльності, так і в частині покладання на них обов`язку вчинити певні дії, не підлягають задоволенню.

З приводу наявності підстав для нарахування та виплати позивачці індексації-різниці за період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року суд зазначає наступне.

На підставі п. 3 Прикінцевих положень Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-ІХ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (далі Закон № 2710) на 2023 рік дія Закону № 1282 була зупинена.

Відтак, внаслідок зупинення дії Закону № 1282 на 2023 рік не було правових підстав для нарахування та виплати позивачеві індексації, в тому числі індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року включно.

П. 3 Прикінцевих положень Закону України від 09 листопада 2023 року № 3460-ІХ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (далі Закон № 3460) подібних положень щодо зупинення дії Закону № 1282 не містить.

Як наслідок, з 01 січня 2024 року Закон № 1282 відновив свою дію.

Разом з цим ст. 39 Закону № 3460 установлено, що обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з 1 січня 2024 року.

Враховуючи зміну механізму нарахування індексації грошового забезпечення, відсутні підстави для нарахування та виплати позивачці індексації, в тому числі індексації-різниці відповідно до норм абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078, за період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року.

З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, за період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно та про зобов`язання Військової частини НОМЕР_3 нарахувати та виплатити індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку № 1078 в сумі 4 463,15 грн щомісячно за період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно, на загальну суму 20 876,02 грн, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку № 44, слід відмовити.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що:

по-перше, належним відповідачем в частині позовних вимог, які стосуються нарахування та виплати індексації-різниці за період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року, є Військова частини НОМЕР_4 , в якій ОСОБА_1 в цей період перебувала на грошовому забезпеченні і яка здійснювала нарахування та виплату їй грошового забезпечення. Ця обставина виключає можливість визнання протиправними будь-яких дій (бездіяльності) Військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати позивачці грошового забезпечення за цей період та покладання на Військову частину НОМЕР_3 будь-яких обов`язків з цього приводу;

по-друге, внаслідок зміни механізму індексації грошових доходів населення, зокрема, в силу положень ст. 39 Закону № 3460, та відсутності у позивачки права на індексацію-різницю в період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року також відсутні правові та фактичні підстави для визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_4 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці в період з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року включно та для покладання на Військову частину НОМЕР_4 обов`язку нарахувати та виплатити позивачці індексацію-різницю за цей період.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Суд надав оцінку основним доводам і запереченням сторін. Решта доводів і заперечень сторін не спростовують висновків суду по суті позовних вимог.

Щодо строку звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду визначає ст. 122 КАС.

Так, згідно з ч. 1 ст. 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами, наведеними у ч. 5 ст. 122 КАС, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення ст. 122 КАС не містять норм, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

У той же час ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, було установлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Офіційне тлумачення положень вказаної норми надав Конституційний Суд України в рішеннях від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 та № 9-рп/2013.

Так, в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 Конституційний Суд України навів висновок про те, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП у системному зв`язку з положеннями ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з п. 2.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 КЗпП, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352) внесені зміни до КЗпП.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Закону № 2352 цей Закон набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 липня 2022 року.

На підставі пп. 18 п. 1 розділу І Закону № 2352 назва та частини 1 і 2 ст. 233 КЗпП викладені в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На підставі пп. 19 п. 1 розділу І Закону № 2352 текст ст. 234 КЗпП викладений в такій редакції:

«У разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст. 116), минуло не більше одного року».

Отже, внаслідок набрання чинності Законом № 2352, яким внесені зміни до ст. ст. 233, 234 КЗпП, зазнало змін правове регулювання правовідносин, які виникли з питань нарахування і виплати заробітної плати.

Зокрема, з 19 липня 2022 року в КЗпП відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату, без обмеження будь-яким строком.

При цьому ст. 233 КЗпП в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, окремо взагалі не врегульовує питання щодо строку звернення до суду працівника з позовом про стягнення заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці.

Натомість ч. 1 ст. 233 КЗпП в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлений загальний строк звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору, який становить три місяця з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Ч. 2 ст. 233 КЗпП, в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, встановлені спеціальні строки звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору:

у справах про звільнення працівника місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення;

у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на території України був запроваджений карантин.

Дія карантину неодноразово продовжувалась.

30 червня 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Згідно з цією постановою з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, був відмінений.

Таким чином, починаючи з 01 липня 2023 року на території України карантин не діє.

При цьому п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

21 березня 2025 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду спорів щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 460/21394/23, в якій навів такі висновки з приводу визначення початку перебігу тримісячного строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів за обставин, коли мали місце тривалі правовідносини, які виникли під час дії ст. 233 КЗпП України у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії ст. 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352:

«[…]

32. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 зазначила, що ст. 233 КЗпП України є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

33. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

34. Законом України від 01 липня 2022 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, ч. ч. 1 і 2 ст. 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст. 116)».

35. Характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просив перерахувати грошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до ст. 233 КЗпП України [19 липня 2022 року].

36. Тож для вирішення питання, яку редакцію ст. 233 КЗпП України застосовувати до спірних правовідносин, необхідно з`ясувати, з якою подією слід пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з позовом у цій категорії спорів.

37. Ч. 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

[…]

42. Аналіз наведених правових положень дає змогу дійти висновку, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» [19 липня 2022 року] положення ст. 233 КЗпП України, у попередній редакції, втратили чинність, внаслідок чого було змінено правове регулювання відносин, які підпадають під дію ст. 233 КЗпП України.

43. Водночас, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії ст. 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії ст. 233 КЗпП України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням ст. 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми ст. 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352).

44. Такий правовий підхід застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23.

[…]

47. Окрім викладеного слід ураховувати, що відповідно до п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

48. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

49. Отже, у зв`язку з відміною карантину на території України з 24:00 год 30 червня 2023 року не існує підстав для застосування приписів п. 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, що, у деяких випадках, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 200/5637/23, тлумачиться як закінчення одночасно із завершенням карантину строків звернення до суду, які почались під час дії такого карантину.

50. Однак, на переконання Судової палати, таке тлумачення ст. 233 КЗпП України, у взаємозв`язку з п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, суперечить принципу юридичної визначеності.

[…]

56. Судова палата ураховує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 02 квітня 2020 року КЗпП України доповнено главою XIX (зокрема, п. 1, який передбачає продовження строків, визначених ст. 233 на строк дії карантину).

[…]

59. Отже, приймаючи указаний Закон, законодавець мав на меті не допустити порушення прав працівників і роботодавців, які могли б мати місце у зв`язку із поширенням коронавірусу COVID-19, та забезпечити суб`єктам права можливість звернутися до суду із трудовими спорами (у тому числі, спорами про звільнення) та зі спорами про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації протягом дії карантину.

60. Водночас, на момент внесення цих змін, ст. 233 КЗпП України діяла у редакції, яка передбачала можливість звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

61. Судова палата зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, якою з 24:00 год 30 червня 2023 року скасовано карантин, опублікована в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» № 130 30 червня 2023 року, тобто в останній день карантину.

62. На переконання Судової палати, правова позиція, згідно з якою строки, визначені ст. 233 КЗпП України, завершилися 01 липня 2023 року, з огляду на опублікування Постанови № 651 в останній день карантину, суперечить меті Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», позбавляє осіб, які мають бажання скористатися правом звернення до суду, можливості належним чином скерувати свою поведінку, що суперечить принципу юридичної визначеності.

63. З огляду на викладене, Судова палата вважає, що, з урахуванням п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними ст. 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

[…]

65. Підсумовуючи наведене, Судова палата зазначає, що, вирішуючи питання щодо застосування ст. 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшла таких висновків:

65.1. Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії ст. 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії ст. 233 КЗпП України, в редакції Закону № 2352, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням ст. 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми ст. 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352).

65.2. З урахуванням п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними ст. 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

66. Зважаючи на наведене, Судова палата вважає за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегій Касаційного адміністративного суду:

- від 29 січня 2025 року у справі № 500/6880/23 та від 28 серпня 2024 року у справі № 580/9690/23, у яких Верховним Судом до правовідносин щодо перерахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовця за 2016-2018 роки застосовано ст. 233 КЗпП України у редакції, що набула чинності з 19 липня 2022 року, оскільки саме вона була чинною на момент звернення позивачів до суду із позовом (жовтень 2023 року);

- від 23 січня 2025 року у справі № 400/4829/24 [предмет спору перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця та його складових за період з 01 березня 2022 року по 19 травня 2023 року; дата звернення до суду з позовом 22 травня 2024 року] та від 20 листопада 2023 року у справі № 160/5468/23 [предмет спору нарахування та виплата індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2016 року по грудень 2018 року; дата звернення до суду з позовом 21 березня 2023 року], у яких Верховний Суд констатував, що у випадках звільнення військовослужбовця з військової служби та у разі невиплати йому частини грошового забезпечення, на отримання якого він мав право під час проходження служби, перебіг строку звернення починається саме з дати його звільнення з цієї служби;

- від 12 вересня 2024 року у справі № 200/5637/23, у якій Верховний Суд зазначив, що строки для звернення до суду, які передбачені у ст. 233 КЗпП України, закінчилися з припиненням дії карантину.

67. Відступаючи у цій справі від висновків Верховного Суду, які викладено в указаних постановах, Судова палата зазначає, що відповідно до сформованої практики такий перелік судових рішень не є вичерпним.

[…]

70. Повертаючись до обставин цієї справи, застосовуючи наведені висновки, Судова палата зазначає таке.

71. Предметом спору у цій справі є перерахунок грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року.

[…]

74. Судова палата зазначає, що спірний період [з 01 лютого 2020 року по 30 березня 2023 року] умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352 [19 липня 2022 року] та після цього.

75. Період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями ст. 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом № 2352, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

76. Проте період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року регулюється вже нині чинною редакцією ст. 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

77. Судова палата частково поділяє позицію суду апеляційної інстанції щодо порядку обчислення строку звернення до адміністративного суду, зазначену у його висновку. Зокрема, слід погодитися із висновком апеляційного суду про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

78. Виходячи з цього, Судова палата вважає обґрунтованим висновок про те, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, а саме 30 березня 2023 року, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

79. Водночас слід наголосити, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам ч. 2 ст. 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

80. Проте Судова палата зауважує, що, з урахуванням п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік строку звернення до суду з цим позовом розпочався 01 липня 2023 року та мав би сплинути 30 вересня 2023 року.

81. Позовну заяву ОСОБА_1 зареєстровано у суді першої інстанції 11 вересня 2023 року, а тому строк на звернення до суду з цим позовом, у тому числі в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 30 березня 2023 року, позивач не пропустив.

[…]».

Крім того, в постановах від 18 квітня 2025 року у справі № 260/1955/24, від 23 квітня 2025 року у справі № 260/131/24, від 25 квітня 2025 року у справі № 500/48/24, від 30 квітня 2025 року у справі № 580/9085/24 та інших Верховний Суд навів висновок про те, що початок перебігу строку звернення до суду з урахуванням ч. 1 ст. 233 КЗпП України слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум. Таким документом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо.

Отже, до позовних вимог за період з 01 березня 2018 року по 18 липня 2022 року включно належить застосовувати норму ч. 2 ст. 233 КЗпП в редакції до внесення змін Законом № 2352, яка передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної їй заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

До позовних вимог за періоди з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року належить застосовувати норму ч. 1 ст. 233 КЗпП в редакції Закону № 2352, якою установлений тримісячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому суд зауважує, що відповідачі не довели належними та допустимими доказами, що в періоди з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 січня 2024 року по 21 травня 2024 року під час проходження військової служби або в дні виключення зі списків особового складу військової частини, в тому числі у зв`язку зі звільненням зі служби, ОСОБА_1 отримувала достовірну інформації про обсяг та характер виплачених їй сум грошового забезпечення, зокрема про суму нарахованої та виплаченої індексації (як поточної, так і індексації-різниці); не надали документальне підтвердження ознайомлення позивачки з такою інформацією.

Накази про виключення позивачки зі списків особового складу військових частин, в тому числі у зв`язку зі звільненням з військової служби, не місять інформацію про суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за спірні періоди, починаючи з 19 липня 2022 року, а тому не можуть вважатися документальним підтвердженням обізнаності позивачки про порушення її прав внаслідок ненарахування та невиплати індексації-різниці.

Відтак, суд погоджується з доводами ОСОБА_1 про те, що визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП (в редакції Закону № 2352) тримісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог за періоди після 19 липня 2022 року не розпочав свій перебіг та не був нею пропущений на день звернення до суду з цим позовом, тобто станом на 06 вересня 2024 року, а тому вона не потребує поновлення цього строку.

З наведених вище мотивів суд відхиляє заперечення відповідачів щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду та наявності підстав для застосування процесуальних наслідків пропуску такого строку.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач звільнена від сплати судового збору в силу положень п. п. 1, 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», докази здійснення нею інших судових витрат суду не надані.

Отже, відповідно до ст. 139 КАС судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_3 ) до Військової академії (м. Одеса) (ідентифікаційний код 24983020, місцезнаходження: 65009, Одеська обл., м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, буд. 10), Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_12 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_15 , місцезнаходження: АДРЕСА_4 ), Військової частини НОМЕР_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_17 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 ), Військової частини НОМЕР_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_18 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової академії, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2019 включно.

3. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації-різниці відповідно до абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, за періоди з 28 грудня 2019 року по червень 2022 року включно та з листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року включно.

5. Зобов`язати Військову академію нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 108,77 грн, за період з 01 березня 2018 року по 21 липня 2019 року включно та провести її виплату з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 108,77 грн, за період з 22 липня 2019 року по 26 грудня 2019 року включно та провести її виплату з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

7. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати ОСОБА_1 індексацію-різницю відповідно до абз. абз. 3, 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, виходячи з її щомісячного розміру 4 108,77 грн, за періоди з 28 грудня 2019 року по червень 2022 року включно та з листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року включно та провести її виплату з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

8. В іншій частині позовних вимог відмовити.

9. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

10. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

11. Повне судове рішення складено 03 липня 2025 року.

Суддя Т.О. Кравченко