Справа № 613/906/25
Суддя: Скляренко М. О.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/625/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2025 р. с. Різуненкове

Коломацький районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Скляренка М.О.,

за участю секретаря судового засідання Талавирі С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі у селі Різуненкове Богодухівського району Харківської області в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

в с т а н о в и в:

04 червня 2025 року на підставі ухвали, постановленої 12 травня 2025 року суддею Богодухівського районного суду Харківської області Уваровою Ю.В., до Коломацького районного суду Харківської області надійшла позовна заява з додатками, в якій ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4614629, винесену 29 квітня 2025 року поліцейським ВП №1 (м. Валки) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції Довженком І.Я., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що згідно постанови серії ЕНА №4614629, винесеної 29 квітня 2025 року поліцейським ВП №1 (м. Валки) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції Довженком І.Я., його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок за те, що 29 квітня 2025 року о 22 годині 53 хвилині 57 секунді поблизу будинку №67 по вулиці Миру в селі Шелестове Богодухівського району Харківської області вінкерував транспортним засобом без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1.ґ. ПДР (відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Також, позивач зазначив, щоіз вказаною постановою він не погоджується, вважає притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, незаконним, не обґрунтованим та безпідставним, а оскаржувану постанову такою, що має бути скасованою, з тих підстав, що: 1) зупинка поліцейським транспортного засобу була здійснена з порушенням вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» і п.7 «Порядку перевірки документів осіб, огляду речей транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою КМУ від 29 грудня 2021 року №1456, і поліцейський не поінформував його як водія про конкретну причину зупинки ним транспортного засобу, внаслідок чого всі подальші дії поліцейського, які вчиненні з моменту зупинки транспортного засобу та до моменту винесення оскаржуваної постанови, є протиправними; 2) він як водій транспортного засобу повідомляв поліцейського про наявність чинного полісу №224254522 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому обставини, викладені в оскаржуваній постанові, не відповідають дійсності; 3) поліцейським, яким винесено оскаржувану постанову, не доведено наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу, будь-яких порушень правил дорожнього руху водій ОСОБА_1 не допускав, а тому зупинка поліцейським транспортного засобу була безпідставною.

09 червня 2025 року суддею Коломацького районного суду Харківської області відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін, про що постановлено відповідну ухвалу.

17 червня 2025 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області Коваленко А.Г. шляхом формування відповідного документа в системі «Електронний суд» до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вважаючи оскаржувану позивачем постанову законною і обґрунтованою, виклала заперечення проти позову та просила у задоволенні позову відмовити.

Так, представник відповідача зазначила, що 29 квітня 2025 року о 22 годині 53 хвилині під час несення служби поліцейські відділення №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, здійснюючи вечірнє патрулювання, звернули увагу на транспортний засіб, водій якого здійснив маневр, який міг свідчити про порушення ним Правил дорожнього руху: необґрунтоване та різке гальмування перед службовим автомобілем поліції, що могло створити аварійну ситуацію. З огляду на це поліцейські на підставі п.3 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію» зупинили цей транспортний засіб і під час перевірки документів виявили, що позивач водій ОСОБА_1 не мав при собі та не пред`явив для перевірки чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим останній порушив вимоги ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Водночас, як вказала представник відповідача,відповідно п.2.1.ґ. Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджується інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності, а п. 2.4.а. Правил дорожнього руху покладає на водія, серед іншого, обов`язок на вимогу поліцейського зупинитись з дотриманням вимог цих правил, а також пред`явити поліцейському для перевірки документи, зазначені у п.2.1. цих правил, у тому числі і поліс обов`язкового страхування.

Крім того, приписами ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, представник відповідача зазначила, що з огляду на вищевказані обставини, а також із врахуванням того, що під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення позивач не надав поліцейському чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, постановою серії ЕНА №4614629, винесеною 29 квітня 2025 року поліцейським ВП №1 (м. Валки) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції Довженком І.Я., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок, позаяк винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, підтверджується доданим до відзиву відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського.

Не погодившись із запереченнями представника відповідача на позов, викладеними ним у відзиві, позивач ОСОБА_1 25 червня 2025 року подав до суду відповідь на відзив (а.с. 64-68), де виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

Так, позивач ОСОБА_1 в чергове акцентував увагу суду на тому, що із оскаржуваною ним постановою він не погоджується, вважає притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП, незаконним, не обґрунтованим та безпідставним, а оскаржувану постанову такою, що має бути скасованою з тих підстав, які викладені ним в адміністративному позові.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 67-71). Водночас, ОСОБА_1 до суду подано заяву за вх. № 1243/01-55/25 від 03 липня 2025 року (а.с. 75), в якій позивач, крім іншого, просив суд провести розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином (а.с. 72-73). Водночас, представником Головного управління Національної поліції в Харківській області Коваленко А.Г. 17 червня 2025 року до суду подано відзив на позовну заяву за вх. ЕС№1148/01-55/24 (а.с. 38-52), в якому остання, крім іншого, просила суд розгляд справи провести за відсутності представника Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Частиною 3 статті 194 КАС України передбачено право учасника справи заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За правилами, визначеними ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно приписів, закріплених у ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши і оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, а також проаналізувавши зміст позову та інших письмових заяв, включаючи і зміст відзиву та відповіді на відзив, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно імперативних приписів, закріплених у ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Із досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що 29 квітня 2025 року поліцейським ВП №1 (м. Валки) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції Довженком Іваном Ярославовичем винесено постанову серії ЕНА №4614629, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок за те, що 29 квітня 2025 року о 22 годині 53 хвилині 57 секунді поблизу будинку №67 по вулиці Миру в селі Шелестове Богодухівського району Харківської областівін керував транспортним засобом автомобілем «ВАЗ - 21061», номерний знак НОМЕР_1 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим останній порушив п.2.1.ґ. ПДР - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 7).

Згідно копії полісу №224254522 (а.с. 13), долученого позивачем у якості додатку до позовної заяви, вбачається, що між страховиком ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та страхувальником ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №-224254522. Дата реєстрації цього договору в єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 00 годин 00 хвилин 22 жовтня 2024 року, а початком строку дії договору є 00 годин 00 хвилин 23 жовтня 2024 року і він діє по 22 жовтня 2025 року, включно. Крім того, за умовами договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ВАЗ 21061», номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, а особливою умовою використання забезпеченого транспортного засобу є те, що до його керування допущені особи з водійським стажем менше трьох років. Також у полісі зазначено, що цей документ є візуальною формою полісу, що посвідчує укладання внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, між власником транспортного засобу «ВАЗ - 21061», номерний знак НОМЕР_1 , 1991 року випуску, у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідним страховиком укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (внутрішній електронний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), який був чинним на дату і час винесення поліцейським оскаржуваної позивачем постанови.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 зазначеного вище Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частинами 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

У ст. 222 КУпАП закріплений перелік справ про адміністративні правопорушення, які розглядаються органами Національної поліції. До вказаного переліку включені і справи за ознаками адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.ч.1, 2 та 4 ст. 126 КУпАП.

Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно приписів. закріплених у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», водій зобов`язаний: мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У пункті 24 постанови від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» Пленум Верховного Суду України зазначив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Згідно імперативних приписів, закріплених в ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими статтею 251 КУпАП.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови 29 квітня 2025 року о 22 годині 53 хвилині 57 секунді поблизу будинку №67 по вулиці Миру в селі Шелестове Богодухівського району Харківської областіводій ОСОБА_1 керував транспортним засобом автомобілем «ВАЗ - 21061», номерний знак НОМЕР_1 ,без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, або без чинного внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, чим порушив п.2.1.ґ. ПДР - відсутність у водія поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, у постанові не зазначено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Окремо слід зазначити також і те, що у якості доказу, який підтверджує вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідачем до суду подано відеозапис із портативного відеореєстратора поліцейського (відеофайли HY00004__0001.МР4. та HY00010__0001.MOV., які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву в системі «Електронний суд»).

Оцінюючи зазначений вище доказ на предмет його відповідності критеріям належності та допустимості, суд вважає, що наданий відповідачем відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського є недопустимим доказом з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» поліцією в своїй діяльності застосовуються технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб, забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Згідно п. 3 розділу 1 та п. 5 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ 18 грудня 2018 року за № 1026, кінозйомка та відеозапис - процеси фіксації динамічних властивостей об`єктів, подій, явищ за допомогою кіно- або відеокамери. Кінозйомка проводиться на фотоматеріалах, відеозапис - на цифрових носіях інформації. До технічних приладів і технічних засобів що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що застосовуються органами та підрозділами поліції відносяться зокрема: автомобільна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відео-, аудіо запису; відеореєстратор; портативний відеореєстратор,; стаціонарна система технічних приладів і технічних засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Із відеозапису (відеофайли HY00004__0001.МР4. та HY00010__0001.MOV., які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву в системі «Електронний суд»), вбачається, що відеозапис здійснений 2025/04/29 в проміжок часу з 22:51:43 по 23:05:06 (відеофайл HY00004__0001.МР4.), а також в проміжок часу з 22:50:59 по 23:01:12 (відеофайл HY00010__0001.MOV.). Відеозапис починається з відображеного на ньому спілкування поліцейських із позивачем ОСОБА_1 після його зупинки поліцейськими.

Водночас, згідно даних, які зафіксовані в оскаржуваній постанові, ОСОБА_1 керував транспортним засобом 29 квітня 2025 року о 22:53:57.

Крім того, на відеозаписі не відображено факту керування ОСОБА_1 автомобілем та подальшої його зупинки працівниками поліції за обставин, викладених в постанові про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Також, слід зазначити, що походження відеозапису, тобто з використанням якого саме технічного приладу чи технічного засобу, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, або якого засобу фото - і кінозйомки, відеозапису, жодним чином не ідентифіковане, відмітка у відповідній графі постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, щодо долучення такого відеозапису, який можливо було б якимсь чином ідентифікувати, відсутня.

Існування вказаних вище обставини не дає суду підстав вважати відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського (відео файли HY00004__0001.МР4. та HY00010__0001.MOV., які додані відповідачем до відзиву на позовну заяву в системі «Електронний суд») як допустимий доказ, а тому він в жодному випадку не може бути використаний судом для встановлення наявності чи відсутності адміністративного правопорушенн і винності особи в його вчиненні.

Крім того, суд зазначає, що п. 2.1. Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Аналогічні положення закріплені також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас, підставою для зупинки транспортного засобу відповідач у поданому до суду відзиві на позовну заяву вказує п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію»: якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2.4 «а» Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1. Правил дорожнього руху.

Пунктом 2.1. Правил дорожнього руху передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до пунктів 21.2 та 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, в тому числі, відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Аналіз зазначених вище положень нормативно-правових актів дає підстави для висновку, що поліцейський має право вимагати у водія пред`явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що така особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав) та безпосередньо при оформленні дорожньо-транспортної пригоди. У випадку, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі страхового полісу є неправомірними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 березня 2019 року по справі № 686/11314/17 та від 22 жовтня 2019 року по справі № 161/7068/16-а.

Враховуючи те, що відповідач належним чином не зафіксував та не довів належними і допустимими доказами факту невиконання позивачем будь-яких вимог Правил дорожнього руху, а законні підстави для здійснення контролю за наявністю у позивача страхового полісу обов`язкового страхування цивільно правової відповідальність власників наземних транспортних засобів були відсутні, суд дійшов висновку, що вимоги посадової особи відповідача про пред`явлення відповідних документів є неправомірними, а отже ненадання позивачем у спірному випадку для перевірки страхового полісу не може бути кваліфіковано як вчинення ним адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Водночас, відповідачем будь-яких інших доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, під час розгляду справи про скасування оскаржуваної постанови суду не надано, що, в свою чергу, свідчить про невиконання відповідачем закріпленого у ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.

За таких обставин, приймаючи до уваги відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд дійшов висновку про недоведеність існування в діях позивача порушень Правил дорожнього руху та складу вищевказаного адміністративного правопорушення, з огляду на що існують правові підстави для скасування постанови серії ЕНА №4614629, винесеної 29 квітня 2025 року поліцейським ВП №1 (м. Валки) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції Довженком Іваном Ярославовичем.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, позаяк також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7). З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на скасування оскаржуваної постанови та відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає закриттю.

Також, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 5 ч.1 ст. 244 КАС України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачений судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, а також взявши до уваги правову позицію, викладену 18 березня 2020 року у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №543/775/17, у зв`язку з задоволенням позову із Головного управління Національної поліції в Харківській області підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 126, 247, 251, 258, 289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 3, 9, 72-77, 239, 241-246, 256, 257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4614629, винесену 29 квітня 2025 року поліцейським ВП №1 (м. Валки) Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області сержантом поліції Довженком Іваном Ярославовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108599) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому законом порядку протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний податковий номер: НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 40108599), адреса: 61002, місто Харків, вулиця Жон Мироносиць, будинок №13.

Повний текст рішення складено 03 липня 2025 року.

Суддя М.О. Скляренко