Справа № 320/17353/23
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2025 року №320/17353/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кочанової П.В., суддів Діски А.Б., Жукової Є.О., розглянувши в письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту», Міністерство розвитку громад та територій України, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить суд:

- визнати протиправною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден";

- зобов`язати Кабінет Міністрів України усунути наслідки прийняття постанови від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" шляхом прийняття нової постанови, направленої на:

відновлення дії підпункту 20 пункту 4 Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року №460 в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №1499 від 30.12.2022;

відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 2021 року №497 "Про атестацію здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №1499 від 30.12.2022;

відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2021 року №734 "Про реалізацію експериментального проекту щодо проведення іспиту у формі комп`ютерного тестування для підтвердження кваліфікації моряків" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022;

відновлення дії Положення про Державну службу морського та внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №212 "Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022;

відновлення дії наказу Міністерства транспорту України від 08.01.2003 №3 "Про затвердження положення про ведення єдиного Державного реєстру документів моряків";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту України від 28.08.2003 №672 "Про затвердження порядку припинення дії підтверджень дипломів та позачергової перевірки компетентності осіб командного складу морських суден";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.08.2005 №411 "Про затвердження Порядку видачі пільгових дозволів";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства економіки України від 08.11.2006 №1065/337 "Про затвердження розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків";

відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2007 №377 "Про затвердження порядку роботи Державних кваліфікаційних комісій";

відновлення дії наказу Міністерства інфраструктури України від 07.08.2013 №567 "Про затвердження Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння";

відновлення дії наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2014 №479/1182 "Про внесення змін до розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Урядом під час прийняття оскаржуваної постанови порушено вимоги ОСОБА_2 до додатка до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, положення Конституції України, Законів України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про адміністративні послуги», «Про транспорт» та Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Уряду від 18.07.2007 № 950.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії даної ухвали.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26 червня 2023 року о 10:30 годині, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків та на стороні відповідача Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України та Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31 травня 2023 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Заборонено Державній службі морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України виконувати повноваження, визначені постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден", зокрема:

- утворення постійно діючих державних кваліфікаційних комісій моряків для підтвердження кваліфікації моряків, забезпечення їх роботи, а також підтвердження кваліфікації моряків у постійно діючих державних комісіях моряків;

- організація, забезпечення роботи та функціонування апеляційної комісії Адміністрації судноплавства;

- підтвердження дійсності визначених законодавством документів моряків, що засвідчують їх кваліфікацію;

- ведення переліку закладів з підготовки моряків, погодження програм підготовки в закладах з підготовки моряків;

- здійснення підтвердження збереження професійної придатності моряками для мети видачі кваліфікаційних документів;

- організація та забезпечення складання моряками комп`ютерних іспитів для перевірки професійної компетентності моряків;

- видача послужних книжок моряка та кваліфікаційних документів моряків (професійного диплома, підтвердження до професійного диплома, сертифікату компетентності, підтвердження до сертифіката компетентності, професійного диплому, виданого іноземною державою, свідоцтва фахівця, свідоцтва фахівця про спеціальну підготовку, свідоцтва про спеціальну підготовку персоналу пасажирських суден);

- видача пільгових дозволів, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками;

- ведення Державного реєстру документів моряків, передбачених Міжнародною конвенцією про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року з поправками, забезпечення в установленому порядку доступу до нього, організацію та здійснення перевірки дійсності (верифікації) документів моряків;

- видачі будь-яких актів нормативного та/або розпорядчого характеру, що пов`язані із виконанням даної постанови.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.06.2023, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного від 10.10.2023, скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2023 та відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

20.06.2023 на адресу суду від представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Штуць Н.Г. надійшла заява про відвід судді Балаклицького А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21 червня 2023 року заяву представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відвід судді Балаклицького А.І. в адміністративній справі №320/17353/23 визнано необґрунтованою. Передано адміністративну справу №320/17353/23 до відділу документального забезпечення та контролю Київського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відвід судді в порядку, встановленому частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України іншим суддею, визначеним згідно статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду (Щавінський В.Р.) від 23 червня 2023 року у задоволенні заяви представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Балаклицького А.І. в адміністративній справі № 320/17353/23 відмовлено.

Підготовче засідання, призначене на 26.06.2023, знято з розгляду у зв`язку з тим, що станом на 10 год. 30 хв. 26.06.2023 матеріали адміністративної справи №320/17353/23 не передані судді Балаклицькому А.І. після розгляду суддею Щавінським В.Р. заяви представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відвід судді Балаклицького А.І. в адміністративній справі №320/17353/23 та для надання сторонам часу для підготовки письмових пояснень щодо клопотання Громадської організації "Українське об`єднання моряків" про залучення третьої особи, яке надійшло до суду 26.06.2023 та було запропоновано сторонам для ознайомлення та зняття копій.

Наступне підготовче засідання призначено на 10.07.2023.

Підготовче засідання, призначене на 10.07.2023, знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.

14.07.2023 до суду від представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України повторно надійшла заява про відвід судді Балаклицького А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19 липня 2024 року заяву представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відвід судді Балаклицького А.І. в адміністративній справі №320/17353/23 залишено без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

18.12.2023 на адресу суду від представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України Скалецької Ірини надійшла заява про відвід судді Балаклицького.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2023 року заяву представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відвід судді Балаклицького А.І. в адміністративній справі №320/17353/23 визнано необґрунтованою. Передано адміністративну справу №320/17353/23 до відділу документального забезпечення та контролю Київського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відвід судді в порядку, встановленому частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України іншим суддею, визначеним згідно статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду (Кочанова П.В.) від 21 грудня 2023 року у задоволенні заяви представника Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про відвід судді Київського окружного адміністративного суду Балаклицького А.І. в адміністративній справі № 320/17353/23 відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 9 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто позивачу без розгляду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді з посади, справу розподілено судді Кочановій П.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2024 року прийнято до провадження адміністративну справу №320/17353/23. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження колегією суддів під головуванням судді Кочанової П.В., підготовче засідання призначено на 17 грудня 2024 року о 13:00 год.

У підготовчому засіданні 17 грудня 2024 року, судом протокольною ухвалою змінено назву третьої особи 1 з Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на Міністерство розвитку громад та територій України та оголошено перерву до 14 січня 2025 року об 11:00 годині.

У підготовчому засіданні 14 січня 2025 року, проведеному у режимі відеоконференції, судом протокольною ухвалою здійснено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Інспекцію з питань підготовки та дипломування моряків на її правонаступника державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, та оголошено перерву до 18 лютого 2025 року о 12:00 годині.

Судове засідання, призначене на 18 лютого 2025 року відкладено у зв`язку з перебуванням головуючої судді на лікарняному.

27 березня 2025 року ДП «Сервісний центр морського та річкового транспорту» через електронну підсистему «Електронний суд» надіслано до суду письмові пояснення в яких останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Так, зазначає, що оскаржувана постанова була прийнята з метою приведення у відповідність нормативно правових актів, процедури дипломування в Україні до міжнародних вимог та процедур. Вважає, що позивачем не надано доказів, що при прийнятті Постанови № 1499 Урядом було порушено вимоги Правил І/7, І/8 Манільських поправок до Конвенції ПДНВ, розділу А-І/7 Манільських поправок до Кодексу ПДНВ, а тому оскаржувана Постанова прийнята в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та жодним чином не порушує прав та інтересів позивача.

Судовими повістками викликано сторін у судове засідання на 8 квітня 2025 року о 10:00 годині.

У підготовче засідання, призначене на 8 квітня 2025 року з`явилися представники відповідача та третьої особи-3, позивач, представник позивача та треті особи-1 та 2 не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Разом з цим, засобами електронного зв`язку до суду представником позивача подано до суду заяву, в якій просить суд засідання у справі №320/17353/23, призначене на 08.04.2025 о 10:00, провести без участі позивача та/або представника позивача.

Також, Міністерством розвитку громад та територій України засобами електронного зв`язку надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Міністерства.

Протокольною ухвалою суду від 8 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про залучення до участі у справі Громадської організації «Українське об`єднання моряків» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20 травня 2025 року о 10 год.00 хв.

19 травня 2025 року від позивача через підсистему «Електронний суд» надіслано до суду заяву, в якій останній просив суд провести судове засідання без участі позивача та представника позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та до суду подані всі докази та викладені усі доводи.

У судове засідання 20 травня 2025 року з`явилися повноважні представники відповідача та третіх осіб.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що постанову від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Треті особи підтримали свої позиції викладені в письмових поясненнях, та просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд з`ясував позицію учасників справи щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Враховуючи висловлену згоду, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Кабінетом Міністрів України 30.12.2022 прийнято постанову № 1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» (далі також Постанова № 1499), якою відповідно до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, Міжнародної конвенції про стандарти підготовки, сертифікації персоналу риболовних суден та несення вахти 1995 року, статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України Кабінет Міністрів України постановлено:

1. Затвердити Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, що додається.

2. Установити, що:

кваліфікаційні документи моряків, видані до набрання чинності цією постановою, залишаються чинними до закінчення строку їх дії або безстроково, якщо видані безстроково. За бажанням власники таких кваліфікаційних документів мають право в будь-який час без проведення перевірки професійної компетентності замінити їх на кваліфікаційні документи, що видаються відповідно до Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, із строком дії, який має кваліфікаційний документ, що заміняється, зокрема безстроково;

вимоги до огляду підприємств, організацій та установ, що проводять підготовку моряків, встановлені законодавством, застосовуються протягом одного року з дня набрання чинності цією постановою. Документи про підготовку осіб, безпосередньо пов`язаних із підготовкою та оцінкою компетентності моряків у закладах з підготовки моряків, видані до набрання чинності цією постановою, залишаються чинними до закінчення строку їх дії;

стаж роботи капітанів та осіб командного складу суден прибережного плавання, суден, що плавають виключно у захищених водах, і риболовних суден протягом п`яти років з дня набрання чинності цією постановою може бути підтверджений іншими, ніж послужна книжка моряка, документами: довідками про плавання, довідками з місця роботи або трудовими книжками;

вимоги щодо присвоєння звання особи командного складу морського судна рівня експлуатації випускникам закладів вищої та фахової передвищої освіти на підставі успішного складення єдиного державного кваліфікаційного іспиту застосовуються з 1 вересня 2023 року;

перевірка професійної компетентності моряків шляхом складення іспиту у формі комп`ютерного тестування виключно відповідно до Порядку реалізації експериментального проекту щодо проведення іспиту у формі комп`ютерного тестування для підтвердження кваліфікації моряків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2021 р. № 734 Про реалізацію експериментального проекту щодо проведення іспиту у формі комп`ютерного тестування для підтвердження кваліфікації моряків (Офіційний вісник України, 2021 року, № 58, ст. 3592), проводиться з десятого дня після набрання чинності цією постановою.

3. Внести до постанов Кабінету Міністрів України зміни, що додаються.

4. Скасувати накази центральних органів виконавчої влади за переліком, що додається.

5. Адміністрації судноплавства:

у шестимісячний строк погодити з Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури та Міністерством цифрової трансформації технічну документацію щодо створення та впровадження інформаційно-комунікаційної системи у сфері підготовки та дипломування членів екіпажів суден;

забезпечити розроблення інформаційно-комунікаційної системи у сфері підготовки та дипломування членів екіпажів суден;

разом із Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури та Міністерством цифрової трансформації забезпечити впровадження інформаційно-комунікаційної системи у сфері підготовки та дипломування членів екіпажів суден.

6. Міністерству розвитку громад, територій та інфраструктури, Міністерству освіти і науки, Міністерству охорони здоров`я у двомісячний строк забезпечити приведення власних нормативно-правових актів у відповідність із цією постановою.

Як зазначає позивач, вказана постанова має безпосередній вплив на його професійні права, оскільки ОСОБА_1 є моряком та має звання капітану далекого плавання. Відповідно до наказу Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків № 50 від 29.12.2022 «Про затвердження персонального складу державних кваліфікаційних комісій на 2023 рік» є головою та членом державних кваліфікаційних комісій моряків з підтвердження кваліфікації судноводіїв.

Виконання повноважень члена ДКК здійснювалось на підставі цивільно-правового договору договору про надання послуг № 30/12/22-113 від 30.12.2022 та договору про надання послуг № 30/12/22-104 від 30.12.2022, укладеного між позивачем та Інспекцією з питань підготовки та дипломування моряків.

Водночас, як вказано в позовній заяві, позивачем було отримано лист Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків від 30.01.2023 № 1/8-127/01, у відповідності до якого наголошено на відмові від договору № 30/12/22-109 від 30.12.2022 із підстав припинення виконання Інспекцією функцій та повноважень щодо організації роботи державних кваліфікаційних комісій на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022.

Надалі, наказом в.о. начальника Інспекції з питань підготовки та дипломування моряків № 4 від 13.02.2023 прийнято рішення про припинення роботи державних кваліфікаційних комісій, тим самим припинено повноваження членів Державних кваліфікаційних комісій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Згідно з частиною 1 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Пункти 1, 10 статті 116 Основного Закону встановлює, що Кабінет Міністрів України забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Між тим, організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон України Про Кабінет Міністрів України від 27.02.2014 № 794-VII (далі Закон № 794-VII).

Відповідно до статті 1 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Основні завдання Кабінету Міністрів України визначені у статті 2 Закону № 794-VII, до яких належить, зокрема: забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України; вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості; забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Частинами першою, другою статті 3 Закону № 794-VII передбачено, що діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права, законності, поділу державної влади, безперервності, колегіальності, солідарної відповідальності, відкритості та прозорості. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України. Організація, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону № 794-VII діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров`я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв`язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Стаття 20 Закону № 794-VII визначає основні повноваження Кабінету Міністрів України.

Так, згідно пункту 3 частини 1 вказаної статті Кабінет Міністрів України у сферах правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, зокрема, забезпечує проведення державної правової політики, здійснює контроль за додержанням законодавства органами виконавчої влади, їх посадовими особами, а також органами місцевого самоврядування з питань виконання ними делегованих повноважень органів виконавчої влади, а згідно пункту 6 частини 1 статті 20 Закону № 794-VII у сфері вдосконалення державного управління та державної служби - розробляє і здійснює заходи, спрямовані на вдосконалення системи органів виконавчої влади з метою підвищення ефективності їх діяльності та оптимізації витрат, пов`язаних з утриманням апарату управління; утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи.

Кабінет Міністрів України здійснює також інші повноваження, визначені Конституцією та законами України (частина 2 статті 20 Закону № 794-VII).

29.06.2021 Верховною Радою України прийнято Закон України № 1578-ІХ «Про внесення змін до статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України щодо вимог до кваліфікації членів екіпажу», яким текст статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України викладено у новій редакції.

Метою прийняття Закону України «Про внесення змін до статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України» є необхідність приведення національного законодавства України у відповідність до вимог Конвенції 1978 року, з поправками, в частині визначення умов порядку присвоєння звань особам командного складу морських суден, проходження ними обов`язкової підготовки для занять певних посад на судні або для виконання окремих обов`язків на судні, а також визначення умов для повторного підтвердження компетентності для роботи на морських суднах.

Частиною другою статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України передбачено, що положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що Уряд наділений законодавчими повноваженнями, зокрема, щодо затвердження положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння.

Таким чином, у межах вказаних вище положень відповідачем прийнято спірну постанову № 1499, якою затверджено Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, що визначає повний нерозривний процес підготовки та дипломування моряків, який тісно пов`язаний між собою, в чіткій послідовності: підготовка; дипломування; присвоєння та повторне підтвердження.

Варто зауважити, що згідно з тексту преамбули Постанови № 1499, вказаний акт прийнятий відповідно до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року, Міжнародної конвенції про стандарти підготовки, сертифікації персоналу риболовних суден та несення вахти 1995 року, статті 51 Кодексу торговельного мореплавства України.

Зазначене вище нівелює твердження позивача про те, що оскаржувана постанова вирішує питання про регулювання зовсім інших суспільних відносин.

Частиною 1 статті 49 цього Закону обумовлено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 49 Закону № 794-VII).

Таким чином, на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України Кабінет Міністрів України видає підзаконні нормативно-правові акти постанови і розпорядження, реалізуючи у такий спосіб свою виконавчу (управлінську) компетенцію.

Окрім наведеного, організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» (далі Закон № 3166-VI), згідно статті 1 якого систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади.

Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.

Міністерства забезпечують формування та реалізують державну політику в одній чи декількох сферах, інші центральні органи виконавчої влади виконують окремі функції з реалізації державної політики.

Повноваження міністерств, інших центральних органів виконавчої влади поширюються на всю територію держави.

Правові засади діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначено положеннями статті 3 Закону № 3166-VI, відповідно до яких Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України.

Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України.

Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України.

Пунктом 6 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», зокрема, визначено, що Кабінет Міністрів України у сфері вдосконалення декадного управління та державної служби утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи.

Аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що Уряд наділений законодавчими повноваженнями, зокрема, щодо утворення центральних органів виконавчої влади та затвердження положення про зазначені органи.

Статтею 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що центральні органи виконавчої влади утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії, бюро.

Діяльність центральних органів виконавчої влади спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через відповідних міністрів згідно із законодавством.

Як свідчать встановлені колегією суддів у цій справи обставини, Урядом прийнято акт, яким внесено зміни до положення про центральний орган виконавчої влади.

Так, Урядом 06 березня 2022 року прийнято Постанову №212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства», якою затверджено Положення про Державну службу морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України.

Пунктами 1, 2 вказаного Положення передбачено, що Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України (Адміністрація судноплавства) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства.

Адміністрація судноплавства у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Стаття 16-3 Закону України «Про транспорт» визначає повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері морського транспорту, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту.

Зазначеною статтею, зокрема, визначено, що центральний орган виконавчої влади, Що реалізує державну політику у сфері морського транспорту:

- забезпечує виконання зобов`язань, що випливають із членства України в Міжнародних організаціях, діяльність яких пов`язана з морським і внутрішнім водним транспортом, торговельним мореплавством, судноплавством на внутрішніх водних шляхах;

- організовує і контролює проведення підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації та дипломування членів екіпажів морських суден, у тому числі, відповідно до міжнародних договорів України, працівників берегових підприємств морського транспорту, робота яких пов`язана із забезпеченням безпеки судноплавства, запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища із суден та здійсненням державного нагляду в цих сферах;

- здійснює інші повноваження, визначені законом та покладені на нього Кабінетом Міністрів України.

Також цією ж статтею визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері внутрішнього водного транспорту:

- забезпечує виконання зобов`язань, що випливають із членства України в міжнародних організаціях, діяльність яких пов`язана з внутрішнім водним транспортом, судноплавством на внутрішніх водних шляхах;

- забезпечує дотримання і виконання зобов`язань, взятих за міжнародними договорами України у сферах внутрішнього водного транспорту, судноплавства на внутрішніх водних шляхах;

- організовує і контролює проведення підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації та дипломування членів екіпажів річкових суден, у тому числі, відповідно до міжнародних договорів України, працівників берегових підприємств внутрішнього водного транспорту, робота яких пов`язана із забезпеченням безпеки судноплавства, запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища із суден та здійсненням державного нагляду в цих сферах;

- здійснює інші повноваження, визначені законом та покладені на нього Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, надання Урядом повноважень Адміністрації судноплавства щодо організації і контролю проведення підготовки, перепідготовки, підвищення кваліфікації та дипломування членів екіпажів морських суден, та утворення державної кваліфікаційної комісії моряків здійснювалось у відповідності до Конституції України та Законів України «Про центральні органи виконавчої влади», «Про транспорт».

Також колегія суддів зауважує, що предметом оскарження по суті є акт Уряду, що є формою реалізації конкретної функції держави, а тому доводи позивача щодо ненадання відповідачем доказів, які містять обґрунтування доцільності реформування існуючої системи державного управління у сфері дипломування моряків, є необґрунтованими.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

22.11.1996 Україна приєдналась до Міжнародної конвенції про підготовку і дипломування моряків та несення вахти 1978 року (далі - Конвенція 1978 року).

07.04.1997 вказана Конвенція набула чинності для України і, у відповідності до статті 9 Конституції України, стала частиною національного законодавства.

Статтею 2 Конвенції 1978 року, зокрема, визначено, що:

«Адміністрація» означає Уряд Сторони, під прапором якої судно має право плавання;

«Диплом» означає дійсний документ, яку б назву він не мав, виданий Адміністрацією або за її уповноваженням, або той, що визнається Адміністрацією і дає право його власнику зайняти посаду, зазначену в цьому документі чи дозволену національними правилами.

Крім того, пунктом 1 Правила І/8 Манільських Поправок до Конвенції 1978 року передбачено, що: Кожна Сторона забезпечує, щоб: згідно з положеннями розділу А-І/8 Кодексу ПДНВ (Кодексу з підготовки і дипломування моряків та несення вахти) вся діяльність з підготовки, оцінки компетентності, дипломування, включаючи оформлення медичних свідоцтв, підтвердження та подовження строку дії документів, яка здійснюється за її уповноваженням неурядовими органами чи організаціями, проводилась під постійним наглядом за допомогою системи стандартів якості для того, щоб забезпечити досягнення визначених цілей, у тому числі тих, що стосуються кваліфікації та досвіду інструкторів та екзаменаторів; та у випадку, коли така діяльність здійснюється державними органами чи організаціями, існувала система стандартів якості.

Таким чином, положення Конвенції 1978 року передбачають можливість Уряду уповноважувати неурядові органи чи організації діяльністю щодо підготовки, оцінки компетентності та дипломування моряків.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає необгрунтованим та безпідставним посилання позивача на порушення Урядом Правил 1/7, 1/8 Конвенції 1978 року та розділу А-І/7 Кодексу ПДНВ, оскільки питання проведення оцінки системи дипломування забезпечується відповідним державним органом, який здійснює реалізацію державної політики у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства під час виконання положень ратифікованих Україною міжнародних договорів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а не під час затвердження Кабінетом Міністрів України відповідних актів.

Окрім цього, як слідує зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 виходив з того, що оскаржуваний позивачем акт Уряду має ознаки регуляторного акту, який не пройшов необхідної процедури його прийняття, що є, на думку позивача, підставою для визнання його нечинним з моменту прийняття.

Між цим колегія суддів зазначає, що статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема, визначено, що регуляторний акт - це: прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Частиною першою, другою статті 3 Господарського кодексу України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Таким чином, регуляторний акт характеризується наступним: приймається уповноваженим регуляторним органом; спрямований на регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторним органом та суб`єктом господарської діяльності; має ознаки нормативно-правового акта, тобто розрахований на довгострокове та неодноразове застосування, прийнятий щодо невизначеного кола суб`єктів.

При цьому, Закон України «Про Кабінет Міністрів України» визначає, що не всі акти Уряду є регуляторними актами.

Сукупність статей 20, 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» статті 3, 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» вказує на те, що Уряд приймає акти (постанови) з питань діяльності центральних органів виконавчої влади, затверджує положення про такі органи, які за своїм змістом та характером не є регуляторними актами.

Відповідно і внесення змін до постанови, якою визначено перелік повноважень функцій держави, наданих конкретному органу державної влади, не здійснюється у відповідності до вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Так, Постановою № 1499, зокрема, врегульовано завдання, функції та повноваження Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України з питань щодо порядку присвоєння звань особам командного складу морських суден, проходження ними обов`язкової підготовки для занять певних посад на судні або для виконання окремих обов`язків на судні, а також визначення умов для повторного підтвердження компетентності для роботи на морських суднах.

Отже, як вбачається із суті спірної постанови, така не є регуляторним актом, оскільки цією постановою врегульовуються виключно завдання, функції, повноваження та основні засади діяльності центральних органів виконавчої влади.

Більше того, як встановлено колегією суддів, у пояснювальній записці до проєкту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння, внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, визнання таким, що втратив чинність, акту Кабінету Міністрів України та скасування положень актів центральних органів виконавчої влади» вказано, що останній розроблено з метою забезпечення виконання вимог міжнародних договорів і законів України у сфері підготовки та дипломування моряків осіб командного складу морських суден (моряків).

Разом з тим, частиною другою статті 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема, передбачено, що дія цього Закону не поширюється на здійснення регуляторної діяльності, пов`язаної з прийняттям нормативно-правових актів, що містять положення, пов`язані з будь-якою стадією укладення, ратифікації, затвердження, прийняття, приєднання, виконання, пролонгації, реєстрації, припинення дії та/або зупинення дії міжнародних договорів України.

Таким чином, зі змісту спірної у справі Постанови Уряду вбачається, що вона не відповідає сукупності ознак регуляторного акту в розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Крім цього, слід зазначити, що обсяг встановлених обставин у цій справі та зміст оскаржуваного акту Уряду, не свідчить про те, що його норми спрямовані на врегулювання адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади (Державною кваліфікаційною комісію моряків, Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України) та суб`єктами господарювання (навчально-тренувальними закладами).

Також слід зазначити, що пунктом 1 Положення про Державну регуляторну політику України затвердженого постановою Уряду від 24.12.2014 №724 «Деякі питання Державної регуляторної служби України» визначено, що Державна регуляторна служба України (ДРС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого і спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Статтею 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», зокрема, визначено, що уповноважений орган - це Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику.

Згідно з частиною першою, другою статті 21 Закону України «Про засади Державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом.

Для погодження до уповноваженого органу разом з проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання зауважень і пропозицій.

Керуючись вказаними положеннями, листом від 10.07.2022 №3247/46/14-22 Мінінфраструктури направило на погодження до уповноваженого органу проект постанови разом з аналізом регуляторного впливу цього проекту та копією оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту.

Водночас, Державна регуляторна служба України листом від 19.09.2022 № 3394/20-22 повідомила Мінінфраструктури, що відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» проект постанови не потребує реалізації регуляторних процедур при його прийнятті, у тому числі, погодження з Державною регуляторною службою України,

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувану Постанову № 1499, Кабінет Міністрів України здійснив реалізацію повноважень, передбачених статтею 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та частини 3 статті 3, статті 16 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», та в контексті встановлених обставин справи і змісту спірних правовідносин, вказана Постанова Уряду не є регуляторним актом у розумінні статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Також слід вказати, що частиною першою статті 23 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що центральний орган виконавчої влади у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України та наказів міністерств видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Пунктом 9 Положення про Державну службу морського та внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №212 «Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства» передбачено, що Адміністрація судноплавства у межах повноважень, передбачених законом, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України, наказів Мінінфраструктури видає накази організаційно-розпорядчого характеру, розпорядження, організовує та контролює їх виконання.

Пунктом 19 Положення № 1499, зокрема, передбачено, що порядок виконання державною кваліфікаційною комісією моряків функцій відповідно до цього Положення та Порядку реалізації експериментального проекту щодо проведення іспиту у формі комп`ютерного тестування для підтвердження кваліфікації моряків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 734 від 30 червня 2021, затверджується наказом Адміністрації судноплавства. Покладення на державну кваліфікаційну комісію моряків додаткових функцій не дозволяється.

При цьому, накази організаційно-розпорядчого характеру за своєю ознакою є актами індивідуальної дії.

Нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування (пункт 18 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Враховуючи вказане, суд погоджується з доводами відповідача, що Постанова № 1499 не наділяє Адміністрацію судноплавства повноваженнями щодо прийняття нормативно-правових актів, так як прийнятий Адміністрацією судноплавства акт на виконання пункту 19 Положення № 1499, стосуватиметься лише визначеного кола осіб, а саме посадових осіб Адміністрації судноплавства, що входять до складу державної кваліфікаційної комісії.

Отже, враховуючи вказані норми є безпідставним твердження позивача про те, що оскаржувана Постанова № 1499 не відповідає вимогам статей 3, 23 Закону України «Про Центральні органи виконавчої влади».

Щодо тверджень позивача про порушення позивачем положень Регламенту суд зазначає наступне.

Пунктом 1 § 33 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 (далі також - Регламент), передбачено, що головним розробником проекту акта Кабінету Міністрів є орган, який вносить проект акта до Кабінету Міністрів.

Відповідно до пункту 1 § 49 Регламенту проект акта Кабінету Міністрів разом з додатками до нього, підготовлений з дотриманням вимог цього Регламенту, візується керівником органу, який є головним розробником, або особою, що його заміщує, та вноситься до Кабінету Міністрів разом із супровідним листом (додаток 3).

Таким чином, положення Регламенту встановлюють, що проект акта вноситься керівником органу, або особою, що його заміщує.

Пунктом 1 постанови Уряду від 02.12.2022 № 1343 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» перейменовано Міністерство інфраструктури на Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України.

При цьому, вказана юридична особа не припинялась та керівник її не змінювався.

Варто відзначити, що Регламент не встановлює обов`язку здійснювати повторне внесення проекту акта на розгляд Уряду в разі зміни посади керівника головного розробника.

Водночас, у відповідності до пункту 2 § 40 Регламенту, в разі потреби, повторне внесення на розгляд Уряду проектів актів, головними розробника здійснюється після складання повноважень або відставки Кабінету Міністрів.

Крім того, абзацом другим пункту 4 § 52 Регламенту, зокрема передбачено, що якщо проект акта внесено до Кабінету Міністрів із порушенням вимог, встановлених пунктом 1 § 49 цього Регламенту, Секретаріат Кабінету Міністрів не пізніше ніж протягом двох робочих днів після надходження повертає його головному розробникові.

При цьому, позивачем не надано доказів, що підтверджують повернення Секретаріатом Кабінету Міністру України проекту акта головному розробникові.

Відповідно до пункту 1 § 40 Регламенту якщо в результаті врахування розробником зауважень заінтересованих органів проект акта Кабінету Міністрів або окремі його положення, погоджені іншими заінтересованими органами, зазнали змін, що суттєво змінюють проект акта Кабінету Міністрів, проект у відповідній частині підлягає повторному погодженню такими органами.

Відповідно, головний розробник після врахування зауважень та пропозицій зобов`язаний погодити остаточний текст проекту з іншими заінтересованими органами, лише у тому випадку, якщо такі зауваження та пропозиції є суттєвими (принциповими) та впливають на суть проекту. При цьому, визначення «суттєвості змін» покладається саме на головного розробника проекту, який може ініціювати процедуру повторного погодження.

Пунктом 9 § 12 Регламенту передбачено, що документи, подані органами виконавчої влади на розгляд Кабінету Міністрів, Прем`єр-міністра, Першого віце- прем`єр-міністра віце-прем`єр-міністрів, Державного секретаря Кабінету Міністрів, міністра, який не очолює міністерство, з порушенням вимог цього Регламенту в частині їх підготовки та оформлення, Секретаріат Кабінету Міністрів повертає протягом двох робочих днів для приведення у відповідність із зазначеними вимогами. Такі документи повертаються Секретаріатом Кабінету Міністрів із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, крім документів, що містять інформацію з обмеженим доступом.

Згідно з пунктом 3 § 55 Регламенту, якщо за результатами розгляду проекту акта на засіданні урядового комітету розбіжності щодо нього врегульовано та головний розробник погодився з висловленими зауваженнями, такий проект повертається головному розробнику для доопрацювання. Якщо строк доопрацювання не визначено, проект вноситься до Кабінету Міністрів не пізніше ніж через 10 днів після його розгляду на засіданні урядового комітету та подається для розгляду на засіданні Кабінету Міністрів після проведення Секретаріатом Кабінету Міністрів повторної експертизи.

Пунктом 3 § 55-1 Регламенту встановлено, що, якщо за результатами обговорення члени Кабінету Міністрів зробили висновок щодо необхідності суттєвого доопрацювання проекту акта Кабінету Міністрів, такий проект акта разом з матеріалами до нього повертається головному розробнику для доопрацювання та повторного внесення для розгляду на засіданні Кабінету Міністрів у визначений ним строк. Якщо строк не визначено, проект вноситься не пізніше ніж через десять днів після його розгляду на засіданні.

Відтак, питання про те, чи вимагає врахування зауважень та пропозицій повторного погодження із заінтересованими органами на етапі підготовки проекту акта Кабінету Міністрів України вирішується розробником, правильність такого погодження контролюється Секретаріатом Уряду та у разі необхідності проект може бути повернуто розробникові. Якщо ж зауваження та пропозиції висловлені на засіданні урядового комітету або Уряду, то питання про те чи мають такі зауваження принциповий характер має вирішуватися на відповідному засіданні, що є підставою для повернення розробнику на доопрацювання проекту акта Кабінету Міністрів України та його повторного внесення.

Вказана правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 справа № 640/7583/19.

Колегія суддів зазначає, що згідно з інформацією, що наведена у довідці про погодження проекту оскаржуваної Постанови, проект акта погоджено без зауважень Міністерством фінансів України, Міністерством економіки України та Міністерством освіти і науки України.

При цьому, позивачем не надано доказів будь-яких застережень з боку розробника, Секретаріату, урядового комітету чи членів Уряду щодо принциповості та суттєвості змін до тексту проекту й щодо необхідності його повторного погодження з усіма заінтересованими органами.

Крім того, за результатами проведення 28.12.2022 року узгоджувальної наради представників різних органів вирішено, щоб Мінінфраструктури в найкоротший строк доопрацював проект постанови та повторно подав його на розгляд до Кабінету Міністрів України, що в свою чергу свідчить про те, положення проекту акта не зазнали суттєвих змін.

Таким чином, відсутність таких застережень вказують на помилковість тверджень позивача щодо порушення § 40 Регламенту Кабінету Міністрів України.

Зазначене також вказує на відсутність порушеного права позивача наведеним обставинами, оскільки останній не є суб`єктом, який приймає участь у погодженні чи прийнятті оскаржуваного акту.

Отже, після внесення розробником акта з додатками до Кабінету Міністрів України, подальші процесуальні питання прийняття такого акта не порушують прав та інтересів позивача.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що доводи позивача про порушення вимог законів «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», «Про адміністративні послуги», «Про публічні електронні реєстри», є необґрунтованими, оскільки ці аргументи стосуються суті встановлених Положенням норм механізму дипломування моряків, визначення переліку звань моряків та порядку їх присвоєння, переліку кваліфікаційних документів та порядок їх видачі, видів підготовки моряків та порядку їх проведення, особливості проведення кваліфікаційного іспиту та вимоги до освітніх програм підготовки, однак в позовній заяві позивачем не вказано, яким чином порушуються безпосередньо його права та інтереси в контексті встановлених правовідносин нормами Положення, затвердженого спірною постановою.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Кабінету Міністрів України усунути наслідки прийняття постанови від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден" шляхом прийняття нової постанови, направленої на: відновлення дії підпункту 20 пункту 4 Положення про Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 року №460 в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №1499 від 30.12.2022; відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 19 травня 2021 року №497 "Про атестацію здобувачів ступеня фахової передвищої освіти та ступенів вищої освіти на першому (бакалаврському) та другому (магістерському) рівнях у формі єдиного державного кваліфікаційного іспиту" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України №1499 від 30.12.2022; відновлення дії постанови Кабінету Міністрів України від 30 червня 2021 року №734 "Про реалізацію експериментального проекту щодо проведення іспиту у формі комп`ютерного тестування для підтвердження кваліфікації моряків" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022; відновлення дії Положення про Державну службу морського та внутрішнього водного транспорту та судноплавства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 року №212 "Деякі питання оптимізації функціонування центральних органів виконавчої влади у сферах морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства" в редакції, що існувала до моменту набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1499 від 30.12.2022; відновлення дії наказу Міністерства транспорту України від 08.01.2003 №3 "Про затвердження положення про ведення єдиного Державного реєстру документів моряків"; відновлення дії наказу Міністерства транспорту України від 28.08.2003 №672 "Про затвердження порядку припинення дії підтверджень дипломів та позачергової перевірки компетентності осіб командного складу морських суден"; відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 03.08.2005 №411 "Про затвердження Порядку видачі пільгових дозволів"; відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України, Міністерства економіки України від 08.11.2006 №1065/337 "Про затвердження розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків"; відновлення дії наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.05.2007 №377 "Про затвердження порядку роботи Державних кваліфікаційних комісій"; відновлення дії наказу Міністерства інфраструктури України від 07.08.2013 №567 "Про затвердження Положення про звання осіб командного складу морських суден та порядок їх присвоєння"; відновлення дії наказу Міністерства інфраструктури України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.10.2014 №479/1182 "Про внесення змін до розмірів плати за підтвердження кваліфікації моряків" є похідними від позовної вимоги про визнання протиправною та нечинною з моменту прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1499 "Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден", а відтак відмова у задоволенні первісної позовної вимоги має логічним наслідком і відмову в задоволенні наведеної вище похідної від неї вимоги про зобов`язання вчинити певні дії.

Виходячи з викладеного вище, колегією суддів встановлено, що матеріалами справи підтверджено, що оскаржувана постанова від 30.12.2022 №1499 «Деякі питання присвоєння звань особам командного складу морських суден» є прийнятою Кабінетом Міністрів України у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах наданих повноважень, з урахуванням диспозиції ч. 2 ст. 2 КАС України.

Судом враховується, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Беручи до уваги наведене вище, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи, викладені у позовній заяві є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підстав для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Сервісний центр морського та річкового транспорту», Міністерство розвитку громад та територій України, Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 3 липня 2025 року.

Головуючий - суддя Кочанова П.В.

Судді: Діска А.Б.

Жукова Є.О.