Справа № 120/8875/25
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

02 липня 2025 р. Справа № 120/8875/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Слободонюк Михайло Васильович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2025 до суду через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Черніковим Д.Ю., до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Частиною першою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, серед іншого, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161, 172 цього Кодексу. Водночас, вказані положення поширюються на всі випадки звернення до адміністративного суду з позовною заявою, а їх недотримання свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам закону.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що таку позовну заяву належить залишити без руху з огляду на наступне.

1. Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

За визначенням, що міститься в п. 9 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інша особа, до яких звернена вимога позивача.

Поряд із тим, суд зазначає, що особа повинна якнайперше зазначити у позовній заяві суть її порушеного права, яке спричинив суб`єкт владних повноважень (відповідач), для чого і має навести відповідне обґрунтування (нормативне та фактичне) свого позову із зазначенням доказів, які підтверджують наявне, на думку позивача, порушення.

Як видно з позовної заяви, позивач визначила двох відповідачів у цьому спорі, а саме військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 .

За змістом позовних вимог позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування їй грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 , який зник безвісті 07.12.2022, у розмірі 100% (сто відсотків) його грошового забезпечення з 01 лютого 2025 року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати їй грошового забезпечення її чоловіка ОСОБА_2 , який зник безвісті 07.12.2022, у розмірі 100% (сто відсотків) його грошового забезпечення з 01 лютого 2025 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування грошового забезпечення, в тому числі додаткових, інших видів грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, її чоловіка ОСОБА_2 , який зник безвісті 07.12.2022, у розмірі 100% (сто відсотків) його грошового забезпечення, згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII в редакції станом на дату первісного призначення виплати грошового забезпечення, яка була чинною на момент зникнення безвісті ОСОБА_2 (07.12.2022), починаючи з 01.02.2025.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 здійснювати виплату їй грошового забезпечення, в тому числі додаткових, інших видів грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень, її чоловіка ОСОБА_2 , який зник безвісті 07.12.2022, у розмірі 100% (сто відсотків) його грошового забезпечення, згідно пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХII редакції станом на дату первісного призначення виплати грошового забезпечення, яка була чинною на момент зникнення безвісті ОСОБА_2 (07.12.2022), починаючи з 01.02.2025.

Отже, як видно з прохальної частини позовної заяви, позовні вимоги одночасно звернуті до двох військових частин (відповідачів). Поряд із тим, як слідує з викладу обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Також як вказує позивач, саме командиром військової частини НОМЕР_1 було прийнято рішення щодо виплати їй грошового забезпечення зниклого безвісти чоловіка у розмірі 100% грошового забезпечення.

Втім, жодних мотивів чи обґрунтувань участі у даному спорі в якості співвідповідача (другого відповідача) - військової частини НОМЕР_2 позовна заява не містить. Позивачем в позовній заяві взагалі не обгрунтовано яким чином та як саме військова частина НОМЕР_2 допустила порушення прав чи інтересів позивача та в чому полягає таке порушення.

Так, суд враховує, що відповідно до пункту 4.3 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошове забезпечення, заробітна плата та інші виплати особовому складу виплачується за місцем штатної служби (перебування на фінансовому та інших видах забезпечення). Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.

Однак в позовній заяві не відображено та не підтверджено відповідними доказами, що військовослужбовець перебував на фінансовому забезпечення у військовій частині НОМЕР_2 , та саме дана військова частина має обов`язок у виплаті позивачу спірного грошового забезпечення.

Таким чином суд вказує на те, що позивач визначивши в статусі відповідача військову частину НОМЕР_2 , жодним чином не обґрунтувала підстав для її участі у цьому спорі як особи, яка допустила порушення її прав.

Отже, позивачу слід уточнити та визначитись із суб`єктним складом відповідачів які мають відповідати за заявленими позовними вимогами, навівши щодо цього відповідні обґрунтування (а у випадку зміни суб`єктного складу осіб чи змісту позовних вимог - викласти позовну заяву з урахуванням відповідних змін).

2. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Водночас в силу положень ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) у редакції, що була чинною до 19.07.2022, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник мав право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Втім суд враховує, що 19.07.2022 набув чинності Закон України від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким внесені зміни до законодавства про працю.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, Законом № 2352-IX внесено зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення (виплати) заробітної плати (її складових).

Відтак починаючи з 19 липня 2022 року у Кодексі законів про працю України відсутня норма, яка б передбачала право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, у разі порушення законодавства про оплату праці, без обмеження будь-яким строком.

Водночас після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України установлено строк звернення до суду у справах про виплату сум грошового забезпечення - трьохмісячний строк.

Як вбачається зі змістом позовних вимог, вказаний спір стосується виплати в повній мірі грошового забезпечення, відтак в даному випадку застосовується тримісячний строк звернення до суду.

Так, позивач зазначає, що з 01.02.2025 грошове забезпечення її зниклого чоловіка ОСОБА_2 виплачується не в повному розмірі. Отже, починаючи з цього часу позивач мала бути обізнаною про порушення своїх прав.

Однак з даним адміністративним позовом позивач звернулась до суду лише 26.06.2025, тобто із пропуском тримісячного строку звернення.

Таким чином суд доходить висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду, однак не додала до матеріалів позову заяви (клопотання) про його поновлення та докази поважності причин його пропуску, як це передбачено вимогами ч. 6 ст. 161 КАС України.

Частиною першою статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Отже, в порядку усунення даного недоліку позовної заяви позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного із наданням доказів поважності причин його пропуску, або ж уточнити позовні вимоги з урахуванням відповідних строків звернення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 КАС України, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст.ст. 122, 160, 161, 169, 171, 256, 293 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - залишити без руху.

Встановити позивачу 10-ти денний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду.

Копію даної ухвали направити позивачу (представнику позивача).

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович