Справа № 380/17008/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/17008/24 пров. № А/857/7528/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Заверухи О.Б., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року (суддя Андрусів У.Б., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2024 року звернулася до суду з адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила: визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02.07.2024 №59 щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25% від мінімальної пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 25% від мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 24.06.2024, з урахуванням раніше виплачених сум. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Констатує, що має статус потерпілої від репресій, оскільки є дитиною репресованої особи і народилася на засланні, відтак має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України від 17.04.1991 №962-XII «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області №59 від 02.07.2024 щодо відмови у перерахунку та виплаті підвищення до пенсії ОСОБА_1 у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити з 01.07.2024 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачка є членом сім`ї осіб, які зазнали політичних репресій та були реабілітовані, та народжена під час перебування батьків у засланні. Вказує, що призначені пенсії підвищуються не усім членам сімей репресованої особи, а тільки тим членам сім`ї, яких було примусово переселено.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Березівка Парабельського району Томської області РСФСР, про що свідчить свідоцтво про народження від 29.07.1965 №095989.

З довідки інформаційного центру Управління внутрішніх справ Львівської області від 02.04.1992 №4/5-9943-Т вбачається, що ОСОБА_4 , його дружина ОСОБА_5 , дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 08.05.1950 із Тур`я Буського району Львівської області за рішенням особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення в Томську область, з якого звільненні ОСОБА_7 14.08.1956, а інші члени сім`ї - в липні 1958 року. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані.

За змістом архівної довідки інформаційного центру Управління внутрішніх справ Львівської області від 30.05.1991 №4/4-2000 згідно з випискою з протоколу №23 особливої Наради при МДБ СРСР від 03.06.1950 була виселена на спецпоселення сім`я в складі: ОСОБА_8 1904 р. н.; ОСОБА_9 1910 р. н.; ОСОБА_10 1919 р. н.; ОСОБА_11 1922 р.н. з конфіскацією майна. На підставі указу ПВР СРСР від 07.01.1960 вищезазначена сім`я звільнена із спецпоселення 16.02.1960.

Згідно з довідкою інформаційного центру Управління внутрішніх справ Львівської області від 26.02.1992 №4/5-17145 «Б» ОСОБА_12 1904 р., ОСОБА_9 1910 р., Барбарак Петрунеля Омелянівна1919 р, ОСОБА_11 1922 р. 15.05.1950 із села Страшевичі Старосамбірського району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення в Томську область, з якого звільнені в 1960 році. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані.

Відповідно до архівної довідки від 26.03.2018 №2018 №72, виданій ОСОБА_1 , ОСОБА_9 1910 р. н., ОСОБА_8 1904 р. н. 08.05.1950 із села Страшевичі Старосамбірського району Львівської (Дрогобицької) області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення в Томську область по політичних мотивах, як члени cім`ї учасника ОУН, звідки звільнені 16.02.1960. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані, з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

Згідно з архівною довідкою від 23.03.2018 №68, виданій ОСОБА_1 , ОСОБА_6 1930 р. н., ОСОБА_5 1887 р. н., ОСОБА_4 1887 р. н. 08.05.1950 із села Тур`я Буського (Заболотцівського) району Львівської області за рішенням Особливої наради при МДБ СРСР від 31.07.1950 виселені на спецпоселення з конфіскацією майна в Томську область, по політичних мотивах, як члени сім`ї посібника учасникам ОУН, звідки звільнені 02.07.1958. На підставі ст. 3 Закону Української РСР від 17.04.1991 «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи реабілітовані, з поверненням конфіскованого майна або його вартості.

За змістом висновку Національної комісії з реабілітації про визнання потерпілою від репресій особи, ОСОБА_1 визнана потерпілою від репресій з огляду на те, що народилася на засланні під час перебування батьків на засланні, що підтверджується архівною довідкою від 26.03.2018 №72 стосовно ОСОБА_9 (батька позивачки) та архівною довідкою від 26.03.2018 №63 щодо ОСОБА_6 (матір позивачки).

Рішенням Національної комісії з реабілітації від 14.02.2022 ОСОБА_1 1957 р. н. визнано потерпілою від репресій.

Позивачка має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що підтверджується посвідченням від 28.03.2012 №100/6-П, виданим Львівською обласною радою.

У відповідь на заяву позивачки від 24.06.2024 щодо здійснення перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач-1 прийняв рішення від 02.07.2024 №91- про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , яким відмовлено у перерахунку пенсії позивачці.

Не погодившись із рішенням відповідача-1 щодо відмови у перерахунку пенсії у зв`язку з наданням надбавки відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачка звернулась до суду з відповідним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З метою відновлення історичної справедливості, встановлення порядку реабілітації репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, відновлення їхніх політичних, соціальних, економічних та інших прав, визначення порядку відшкодування шкоди, завданої таким особам внаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, недопущення повторення злочинів тоталітарних режимів, прийнято Закон України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 № 962-XII, (назва в редакції Закону № 2325-VIII від 13.03.2018) (далі - Закон № 962-XII).

За змістом статті 1 Закону № 962-XII, в редакції, чинній на час реабілітації позивача, визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством Української РСР до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року.

Визнано реабілітованими також громадян, засуджених за: - антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 195 року і статтею 62 Кримінального кодексу Української РСР (2001-05, 2002-05 ) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»; - поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу Української РСР; - порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-VIII від 13 березня 2018 року (далі - Закон №2235-VIII) внесені зміни до Закону № 962-XII.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 962-XII репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Згідно статті 1-2 Закону № 962-XII реабілітованими визнаються особи, зокрема, стосовно яких до 24 серпня 1991 були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів.

Статтею 2 Закону № 962-XII формою репресії визнано вислання - примусове виселення особи з місця її проживання з встановленням заборони на проживання у визначеній місцевості або примусове виселення чи переселення особи з місця її проживання в іншу місцевість або за межі СРСР.

Направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв`язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено поновлення реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання у населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення від 02.07.2024 №91- про результати розгляду заяви ОСОБА_1 , яким відмовлено у перерахунку пенсії позивачці, мотивовано тим, що заявницею не надані документи, які б підтверджували родинні стосунки.

Встановлено, що 28.03.2012 Львівська обласна рада видала позивачці посвідчення №100/6-П, що підтверджує її право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Як вбачається з висновку Національної комісії з реабілітації про визнання потерпілою особою від репресій особи, ОСОБА_1 народилася 1957 року в Томській області, тобто під час перебування батьків у засланні ОСОБА_9 , що підтверджується архівною довідкою ГУ МВС України у Львівській області від 26.03.2018 №72 (08.05.1950 виселений на спецпоселення в Томську область, звільнений в 1960 році), матері - ОСОБА_6 , про що свідчить архівна довідка ГУ МВС України у Львівській області від 26.03.2018 №63 (08.06.1950 виселена на спецпоселення в Томську область, звільнена в 1958 році) та є реабілітованими. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 в 1959 році змінила прізвище на « ОСОБА_13 ».

Відтак, позивачка є членом сім`ї осіб, які зазнали політичних репресій та були реабілітовані, та народжена під час перебування батьків у засланні.

Стосовно застосування нормативно-правового акта з метою визначення розміру підвищення до пенсії, то суд керується таким.

Згідно з пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16 липня 2008 року № 654 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» має вищу юридичну силу, ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 16 липня 2008 року №654, а тому застосуванню в даному випадку підлягає саме вказаний Закон.

Враховуючи вказане, виходячи із визначених загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підвищення до пенсії позивачу повинно обчислюватися не на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №654, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, а відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2018 у справі № 446/1549/16-а, від 21 листопада 2018 у справі № 446/1563/16-а, від 31 жовтня 2019 у справі №442/6456/17, від 04 березня 2020 у справі №446/1566/16-а.

Враховуючи викладене, позивачка має право на отримання підвищення до пенсії у розмірі, встановленому п. «г» ст. 77 Закону №1788-XII, з розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання надбавки у розмірі, встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25 % мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивача визнано членом сім`ї репресованої особи, якого у подальшому було реабілітовано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 380/17008/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. Б. Заверуха
З. М. Матковська