Справа № 953/4752/25
Суддя: Вітюк Р. В.
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/4752/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 року

Київський районний суд м. Харкова в складі

головуючого судді Вітюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Соломонової К.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача Голована Я.І.

розглянув у м. Харків адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ТЦК), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі ІНФОРМАЦІЯ_3 ), в якому просить:

- скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 № 8946 від 30.04.2025, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн за частиною третьою статті 210-1 КУпАП;

- справу про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 КУпАП відносно позивача закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 605,60 грн.

Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (пояснення свідків, акт, фото- чи відеозапис тощо відповідно до статті 251 КУпАП), на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за частиною третьою статті 210-1 КУпАП. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем взагалі не було зібрано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що суперечить як положенням КУпАП, так і Конституції України.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідачі правом на подання відзиву та будь-яких інших документів не скористалися.

Процесуальні дії у справі

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 02.06.2025 поновив строк на оскарження постанови, відкрив позовне провадження в адміністративній справі, призначив її до розгляду на 12.06.2025, встановив відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 12.06.2025 з`явився позивач. У зв`язку з неявкою відповідачів, відсутністю доказів належного повідомлення відповідача ТЦК засідання було відкладено до 03.07.2025.

03.07.2025 у судове засідання з`явився позивач та його представник. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце відповідачі повідомлені належним чином та обізнані про судове провадження. ІНФОРМАЦІЯ_3 отримав судову кореспонденцію, що підтверджується довідками про доставку до електронного кабінету ухвали від 02.06.2025 та 12.06.2025, судових повісток та позовної заяви з додатками (доставлено 02.06.2025, 05.06.2025 та 12.06.2025 відповідно); ТЦК про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали та судової повістки засобами поштового зв`язку, поштове відправлення повернулося до суду з відміткою: "отримано 26.06.2025". Тобто відповідачі обізнані про судове провадження та належним чином повідомлені про дату судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Позивач та його представник вважали за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності відповідачів.

Суд, враховуючи належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання, відсутність від них клопотань про неможливість розгляду справи, думку позивача та його представника, дійшов висновку про розгляд справи за їх відсутності.

Позивач та його представник підтримали вимоги позовної заяви. У засіданні позивач повідомив, що періодично з`являвся до ТЦК для проходження оглядів, однак докази на підтвердження факту оновлення даних відсутні.

Фактичні обставини, встановлені судом

30.04.2025 начальник ТЦК ухвалив постанову № 8946, відповідно до якої 30.04.2025 о 14 год. 50 хв. під час перевірки в ІНФОРМАЦІЯ_5 відомостей (персональних та службових даних) узагальнених в облікових документах та внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів виявлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 в абзаці 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону України від 11.04.2024 № 3633-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (далі - Закон 3633), який набув чинності 18.05.2024, визначено, що під час дії Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 65/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 03.03.2022 № 2105-Х громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності), у разі перебування за кордоном шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). ОСОБА_1 , який перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 , в особливий період, в порушення вимог абзацу 7 частини 3 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абзацу 4 пункту 1 частини 2 Прикінцевих положень Закону 3633, абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": не уточнив протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом 3633 свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 35 КУпАП та обставин, що пом`якшує відповідальність відповідно до ст. 34 КУпАП не виявлено. Начальник ТЦК ухвалив накласти на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн.

Відповідно до довідки ТЦК № НОМЕР_1 від 27.11.2024 ОСОБА_1 27.11.2024 пройшов військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження є акт територіального центру комплектування про притягнення особи до адміністративної відповідальності за не уточнення облікових даних протягом 60 днів з дня набрання чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" (далі Закон № 3633).

Диспозиція частини третьої статті 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Відповідно, диспозиція наведеної норми є бланкетною, тобто лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права або інших підзаконних актів (інструкцій, переліків, статутів, положень, наказів, правил тощо).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачу інкримінується порушення вимог абзацу 7 частини третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", абзацу 4 підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3633, абзацу 2 частини десятої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", частиною десятою статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Указані зміни було внесено Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" № 3633-IX від 11.04.2024.

Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі Правила).

Згідно підпункту 10-1 пункту 1 Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Вказаний пункт 1 Правил доповнено підпунктом 10-1 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 563 від 16.05.2024, яка набрала чинності 18.05.2024.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 65/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на цей час.

Абзацом четвертим підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633 встановлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Закон № 3633 набув чинності 18.05.2024.

Наведеними норми встановлено обов`язок призовників, військовозобов`язаних, резервістів та громадяни України, які перебувають на військовому обліку уточнити свої персональні дані протягом 60 днів з 18.05.2024, тобто до 16.07.2024.

Позивач, звертаючись з позовом, не надав жодного доказу на підтвердження факту оновлення своїх персональних даних через центр надання адміністративних послуг, електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Також у судовому засіданні вказав, що такі докази у нього відсутні, усно зазначив, що проходив комісії, зокрема, 27.11.2024.

Суд відхиляє посилання позивача на довідку ТЦК № 18806 від 27.11.2024 з огляду на те, що така датована 27.11.2024, тобто поза межами строку встановленого законом для оновлення даних (з 18.05.2024 до 16.07.2024), а тому подана довідка не доводить факту оновлення даних з 18.05.2024 до 16.07.2024.

У позові заявника вказує, що оскаржувана постанова не містить посилань на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення та вказує, що відповідачем взагалі не були зібрані такі.

Водночас у цьому випадку склад адміністративного правопорушення становить факт не оновлення особою своїх персональних даних, що підтверджується відсутність таких даних. При цьому суд виходить з того, що обставина своєчасного уточнення даних може і має бути підтверджена доказами зі сторони позивача, оскільки він, у разі їх оновлення, володіє відповідними доказами (відмітка у військово-обліковому документі, довідка центру з надання адміністративних послуг, дані з додатку "Резерв+" тощо), що повністю узгоджується з частиною першою статті 77 КАС України, однак позивач таких не надав.

В основі посилань позивача лежить помилковий підхід у застосуванні положень КАС України щодо обов`язку доказування, який не сприяє всебічному з`ясуванню обставин у справі, оскільки фактично повною мірою покладає обов`язок доказування на суб`єкта владних повноважень, тоді як позивач, отримуючи змогу на пасивну участь у встановленні обставин, не стверджуючи і не заперечуючи обставин, які очевидно мають бути йому відомі (факт оновлення / не оновлення даних), оскільки стосуються саме його, мотивує свою позицію суто покладенням тягаря доказування правомірності прийнятого рішення на суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України, що, тим не менше, не ґрунтується на правильному застосуванні цієї правової норми.

Велика Палата Верховного Суду у своїй судовій практиці неодноразово вказувала на помилковості такого розуміння встановлених КАС України правил доказування в аспекті участі приватної особи в цьому процесі з урахуванням передбаченого частиною другою статті 77 КАС України покладення тягаря доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності на суб`єкта владних повноважень. Зокрема, про це йдеться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 990/49/23, де містяться посилання на постанови від 15.09.2022 у справі № 9901/166/21 та від 23.03.2023 у справі № 9901/276/21. Суд враховує, що в згаданих справах предмет спору та суб`єктний склад не був тотожним справі, яка розглядається (оскаржувалися укази Президента України про припинення громадянства), що втім не позбавляє можливості послатися mutatis mutandis на сформульований у цих справах загальний підхід у питанні доказування.

Суд враховує вимоги частини першої статті 77 КАС України, згідно із якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також у частині першій статті 45 КАС України акцентовано увагу на тому, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зокрема, учасник справи має добросовісно реалізовувати свої процесуальні права щодо одержання та подання доказів до суду.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування, тобто спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало і переконливо сторони виконали вимоги щодо розподілу тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у правильності своєї позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 160/9719/22).

Пасивна процесуальна поведінка позивача, яка проявляється винятково у посиланні на визначений процесуальним законом розподіл тягаря доказування між сторонами, а також в ухиленні від спростування доводів та доказів відповідача, в цьому випадку має тлумачитися саме на користь відповідача - суб`єкта владних повноважень (пункт 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 990/49/23).

За таких обставин, суд враховує, що позивача не спростував факт існування обставини, що мала би бути відомою саме йому (оновлення / не оновлення своїх даних) як особі, стосовно якої мали місце події (їх відсутність) та зазначає, що позивач не довів факту протиправності оскаржуваного рішення, оскільки не надав доказів виконання ним виконання обов`язку, передбаченого абзацом сьомим частини третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", частини десятої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", абзацу четвертого підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3633-IX (хоча такі обставини стосуються безпосередньо його). Жодних інших підстав позову (неналежне повідомлення про розгляд справи, неможливість вчасного оновлення даних через обставини непереборної сили тощо) не наводив.

Суд також відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові від 19.10.2022 у справі № 522/22225/21, згідно з яким незважаючи на те, що районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки не має статусу юридичної особи та є відокремленим підрозділом обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України та є належним відповідачем у цьому спорі, пов`язаному зі скасуванням постанови про накладення адміністративного стягнення, яка прийнята військовим комісаром цього районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Такої ж практики притримується Другий апеляційний адміністративний суд (постанова від 03.02.2025 у справі № 638/22555/24). А тому суд вважає, що ТЦК є належним відповідачем у цій справі, однак позивач не довів неправомірності ухваленої ним постанови.

При цьому оскаржувана постанова була ухвалена саме ІНФОРМАЦІЯ_7 і він є належним відповідачем у справі. ІНФОРМАЦІЯ_3 не ухвалював оскаржувану постанову, а тому є неналежним відповідачем у цій справі, жодних вимог до нього позивач не формулював, а тому позовні вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Висновки за результатами розгляду заяви

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи встановлені судом обставини, норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати

Суд вирішує питання щодо судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст. 2, 5, 77, 243 246, 139, 250, 255, 286, 293 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Роман ВІТЮК