Справа № 140/6272/24
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/6272/24 пров. № А/857/26715/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року (суддя Смокович В.І., м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ратнівської селищної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТАУЕР» про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у червні 2024 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Ратнівської селищної ради, в якому просила: визнати протиправним та скасувати рішення Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області VІІІ скликання від 28 грудня 2023 року за №38/10 «Про затвердження товариству з обмеженою відповідальністю «УКРТАУЕР» проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та передачу її в оренду».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 разом з іншими мешканцями села Жиричі дізналася, що рішенням Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області VШ скликання від 28 грудня 2023 року за №38/10 ТОВ «Укртауер» затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та передачу її в оренду.

Згідно і цим рішенням, ТОВ «Укртауер» надано земельну ділянку під кадастровим номером :02:002:1349 із кодом цільового призначення 13.01.

В пункті 1 зазначеного вище рішення, ТОВ «Укртауер» надається дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0200 га в оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій (код цільового призначення 13.01), яка розташована за межами села Жиричі Ковельського району Волинської області, із земель Ратнівської селищної ради, що не надані у власність чи користування. Категорія земель, за рахунок яких відводиться земельна ділянка відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, - землі сільськогосподарського призначення.

Разом із тим, повідомляє, що код цільового призначення 13.01 - це є землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, однак, інформації про те, що земельна ділянка орієнтованою площею 0,200 га, відносно якої надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення ТОВ «Укртауер» з категорії «землі сільськогосподарського призначення» змінена на категорію «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», на вебсайті Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області немає.

Позивачка не погоджується з рішенням Ратнівської селищної ради від 28 грудня 2023 року за №38/10, уважає його незаконним та просить скасувати у зв`язку із тим, що зміна цільового призначення земельної ділянки, яку надано в користування для визначених зазначеним пунктом цілей, забороняється. Зазначає, що недодержання цієї вимоги є підставою для примусового припинення права користування земельною ділянкою в судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачка є жителькою громади, і тому її справа має суспільний інтерес для громади. Вказує, що спірне рішення відповідача має конкретно правові наслідки для територіальної громади та її жителів, пов`язані з переходом права власності на відповідні землі сільського господарського призначення, а тому, у разі підтвердження неправомірності прийняття відповідачем такого рішення, права та інтереси Ратнівської селищної громади можуть бути порушені. Позивачка вважає себе належною стороною судового процесу у цій справі, оскільки у цій справі внаслідок неправомірного рішення селищної ради може бути заподіяно шкоду інтересам громади, включаючи земельні, соціально-економічні, екологічні та інші.

Відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити таку без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Приватне підприємство «УКР-КОМ», яке представляло інтереси ТОВ «Укртауер» за довіреністю від 27 грудня 2022 року № 2022/186 (арк. спр. 57), звернулось листом 03 липня 2023 року №29 до Ратнівського селищного голови про надання ТОВ «Укртауер» дозволу на виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0200 га в оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій (код цільового призначення 13.01), яка розташована за межами села Жиричі Ковельського району Волинської області, з метою будівництва споруди електронних комунікаційних мереж (зворот арк. спр. 55-56).

Ратнівською селищною радою прийнято рішення від 19 жовтня 2023 року № 33/16 «Про надання товариству з обмеженою відповідальністю «УКРТАУЕР» дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій», яким вирішила надати ТОВ «Укртауер» дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0200 га в оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій (код цільового призначення 13.01), яка розташована за межами села Жиричі Ковельського району Волинської області, із земель Ратнівської селищної ради, що не надані у власність чи користування. Категорія земель, за рахунок яких відводиться земельна ділянка відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, - землі сільськогосподарського призначення (арк. спр. 58).

Приватне підприємство «УКР-КОМ» звернулось із клопотанням від 08 грудня 2023 року №062 до Ратнівського селищного голови із проханням: затвердити проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ «Укртауер» для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд телекомунікацій (код цільового призначення 13.01 для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій) земельної ділянки площею 0,0200 га кадастровий номер :02:002:1349 яка розташована: Волинська область, Ковельський район, Ратнівська селищна рада; затвердити технічну документацію з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, площею 0,0200 га, що надається в оренду; прийняти рішення про надання земельної ділянки площею 0,0200 га в оренду ТОВ «Укртауер» терміном на 49 років та з вказанням відсоткової ставки орендної плати (зворот арк. спр. 58).

Рішенням Ратнівської селищної ради від 28 грудня 2023 року №38/10 вирішено:

1. Затвердити ТОВ «Укртауер» проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0200 га в оренду для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій (код цільового призначення 13.01), яка розташована за межами села Жиричі Ковельського району Волинської області (кадастровий номер :02:002:1349).

2. Затвердити ТОВ «Укртауер» технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки загальною площею 0,0200 га для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій (код цільового призначення 13.01), яка розташована за межами села Жиричі Ковельського району Волинської області (кадастровий номер :02:002:1349). Нормативну грошову оцінку земельної ділянки загальною площею 0,0200 га становить 38 763,65 грн (тридцять вісім тисяч сімсот шістдесят три гривні 65 копійок) ввести в дію з 01 січня 2024 року.

3. Передати ТОВ «Укртауер» в оренду строком на 49 (сорок дев`ять) років земельну ділянку загальною площею 0,0200 га для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій (код цільового призначення 13.01), яка розташована за межами села Жиричі Ковельського району Волинської області (кадастровий номер :02:002:1349).

4. Установити річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою, зазначеною в пункті 3 рішення, в розмірі 12 (дванадцяти) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

5. Уповноважити Ратнівського селищного голову Віталія БІРУКА підписати договір оренди земельної ділянки з товариством з обмеженою відповідальністю.

6. ТОВ «Укртауер»: 6.1. зареєструвати договір оренди земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства; 6.2. використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням; 6.3. здійснювати комплекс заходів щодо охорони земель, передбачених статтями 164, 166, 167, 168 Земельного кодексу України; 6.4. не порушувати прав сусідніх землекористувачів (землевласників) та дотримуватись правил добросусідства.

7. Контроль за виконанням цього рішення покласти на постійну комісію з питань містобудування, будівництва, житлово-комунального господарства та комунальної власності, земельних відносин та екології (арк. спр. 13).

Уважаючи рішення відповідача від 28 грудня 2023 року №38/10 протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулась з відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоправа самої ОСОБА_1 не порушені, оскільки оскаржуваним рішенням проєкт землеустрою затверджений ТОВ «Укртауер» та між позивачем та відповідачем публічно-правові відносини не виникали.

У цій справі предметом оскарження є рішення Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області VШ скликання від 28.12.2023 за №38/10 «Про затвердження товариству з обмеженою відповідальністю «УКРТАУЕР» проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та передачу її в оренду».

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У розвиток цієї конституційної норми, частиною першою та третьою КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

При цьому, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах (стаття 2 КАС України).

У Рішенні Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп Суд зазначив, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що стосовно конституційного права особи на захист від порушень з боку органів державної влади, зокрема, у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, міститься офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. У цьому рішенні Конституційний Суд України, серед іншого, відзначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцієюі законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване у законах України право на судовий захист, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року №10-рп/2010(справа №1-6/2010) зазначено, що положення зазначених пунктів статті 12 Земельного кодексу України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Водночас суд зауважує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №697/835/17.

Так, за змістом пункту 9 частини п`ятої статті 160 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень у позовній заяві зазначається обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на справедливе вирішення судом спорів з метою захисту саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Обов`язковою умовою визнання протиправними рішень суб`єкта владних повноважень є доведеність позивачем порушених його прав та інтересів цим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Крім того, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Разом з цим, порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача, зокрема наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особи, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Відсутність у заявника прав чи обов`язків у зв`язку із вчиненням оскаржуваних дій не породжує для нього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, від 23 грудня 2019 року у справі № 712/3842/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 500/477/15-а.

Для правильного вирішення даної справи необхідно з`ясувати, чи має позивач матеріально-правову зацікавленість (інтерес) в оскарженні спірного рішення Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області VІІІ скликання від 28 грудня 2023 року за №38/10 «Про затвердження товариству з обмеженою відповідальністю «УКРТАУЕР» проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та передачу її в оренду».

У справі, що розглядається, заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач своєю протиправним рішенням затвердив третій особі проєкт землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та передачу її в оренду, чим порушив вимоги ЗК України.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень. Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного вбачається необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Ознаками «потерпілого» від порушення законного інтересу є те, що:

(а) безпосередньо йому належить законний інтерес, на захист якого подано позов;

(б) має місце безпосередній негативний вплив порушення на позивача або обґрунтована ймовірність негативного впливу на позивача у майбутньому. Зокрема, якщо позивач змушений змінити свою поведінку або існує ризик бути притягнутим до відповідальності;

(в) негативний вплив є суттєвим (зокрема, позивачеві завдано шкоду);

(г) існує причинно-наслідковий взаємозв`язок між законним інтересом, оскаржуваним актом та стверджуваним порушенням.

Зазначені критерії не мають застосовуватись механічно та негнучким способом. Суд повинен захищати усе розмаїття законних інтересів особи, а тому у кожній конкретній справі дослідження інтересу особи через призму наведених критеріїв буде слугувати гарантією захисту таких інтересів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №522/3665/17.

При цьому за висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 13.08.2020 у справі №369/3756/16-а, обов`язковою умовою оцінки судом рішення суб`єкта владних повноважень та/або органів місцевого самоврядування є доведеність позивачем порушення таким рішенням його прав та законних інтересів. При цьому таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, що не дозволяє скаржитися щодо певних обставин абстрактно лише тому, що заявник вважає, що спірне рішення начебто впливає на правове становище позивача та третіх осіб. Неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень та/або органами місцевого самоврядування особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Як вірно вказує суд першої інстанції, за таких обставин справи права самої ОСОБА_1 не порушені, оскільки оскаржуваним рішенням проєкт землеустрою затверджений ТОВ «Укртауер» та між позивачем та відповідачем публічно-правові відносини не виникали.

Інакше кажучи, з установлених судом обставин убачається, що стосовно позивача та за його заявою, суб`єкт владних повноважень (відповідач) не приймав рішень, не вчиняв дій та не допускав бездіяльності.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Жодним чином не обґрунтовано, яким чином скасування рішення відновить порушені, на думку ОСОБА_1 , права, чи буде ефективним обраний позивачем спосіб захисту, та чи відповідатиме задоволення позовних вимог інтересам Ратнівської сільської територіальної громади.

Твердження апелянта про порушення її прав як жителя громади є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на її конкретні, реальні, індивідуально виражені права, свободи чи інтереси.

Апеляційний суд резюмує про відсутність підстав для визнання протиправним та скасувати рішення Ратнівської селищної ради Ковельського району Волинської області VІІІ скликання від 28 грудня 2023 року за №38/10 «Про затвердження товариству з обмеженою відповідальністю «УКРТАУЕР» проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення та експлуатації об`єктів і споруд електронних комунікацій, технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та передачу її в оренду», оскільки таке рішення відповідача не справляє вплив на права та обов`язки позивача та жодних правових наслідків для позивача не несе, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачкою не наведено обґрунтованих мотивів і не надано відповідних доказів, яким чином спірне рішення порушує її суб`єктивні права або інтереси.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження апелянтів не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року у справі №140/6272/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
З. М. Матковська